122 - 



F. A. SMIPT. 



denna familj. Huru enkla och säkra dessa än kunna synas vi 

 betraktandet endast af de fastställda typerna, liafva vi dock 

 redan ofvan visat, till h vilka tvifvelsmål de kunnat leda. 



Endast utvecklingshistorien kan här lemna oss en säker led- 

 ning vid bedömandet af artkarakterernas betydelse. Redan iMiLNE- 

 Edwards sökte att gå tillväga på detta Scätt; men enligt lian 

 äsigt skulle stammen tillväxa genom djurhusens fcirökande medels 

 knoppning "pä vanligt sätt, liksom skotten uppkomma frän e 

 träd", och på de ställen, der djurhiisen ligga intill hvarandr 

 skulle de hafva vuxit samman. I en föregående afhandling ha] 

 jag visat det rätta förhållandet härvid: Cr^sw-staramen föröka 

 sig genom en sainJaiopp, som medelst upprepad vertical klyfnin 

 under sin tillväxt afsöndrar sig till de 

 ena djurhuset efter det andra. Den grad^ 

 till hvilken samknoppen hunnit utveckla 

 sig vid klyfningsplanens uppträdande, tiden 

 för klyfningens upprepande genom delnin- 

 gen af klyfningsplanets tillväxtriktning och 

 slutligen sjelfva samknoppens form bestäm- 

 ma den ställning, hvilken djurhusen intaga 

 till hvarandra. Här skoia vi nu se, huru 

 denna klyfnings modifikationer äro grun- 

 den till de olikheter, som förekomma såväl 

 mellan de serskilta delarne af hvarje Crisia- 

 stam, som mellan de serskilta Crisia-ior- 

 m er 11 a. 



Enklast förekommer klyfningen pade 

 ställen, der sedermera en gren med en led 

 synes utgå frän ett djurhus. Här uppträ' 

 der blott en enkel skiljevägg inåt från 

 samknoppens ena sida, sedan denna hunnit 

 till fjerdedelen af ett djurhus' längd; och 

 under det att den större delen af sam- 



^^- . knoppen afsnör sig och utvecklas till det 



UtvecWingen af en stam till 



Crisia eburnea från en rottråd, första djurhuset, växer den mindre delen 



Fig. 2. 

 Utvecklingen af första stam- 

 anlaget till en Crisia eburnea 



