NÅGRA IAKTTAGELSER ÖFVER ZOANTHART \ RUGOSA. 273 



lersta af dessa strimmor, således de, som dela skalytan i två 

 delar, äro på vissa exemplar bredare och bilda en svagt upp- 

 höjd valk. Vanligen förekommer denna på bottenytan, men 

 ses äfven stundom på de andra. Denna valk uppkommer i icke 

 ringa mån äfven deraf, att kanten af kalkmynningen just vid 

 midtelstrimmorna bildar ett veck utåt. 



Från sidokanterna och midtelfältet af, den största ytan ut- 

 breda sig smala och krökta utskott, liknande rötter ^), särdeles 

 talrika mot skalspetsen och aftagande, samt slutligen försvin- 

 nande högre upp på skalet. Dessa rotlika utskott äro iholiga 

 rör, medelst hvilka djuret fästat sitt skal vid främmande kroppar. 



Mynningen af kalken är från sidan sedd, snedt afskuren, 

 högst vid bottenytan och lägst vid den öfre. Ofvanfrån sedd 

 visar den formen af ett regelbundet trapezium med afrundade 

 eller på yngre exemplar afskurna hörn, så att figuren hos dessa 

 sednare blir nästan åttasidig. På mycket långsträckta exemplar 

 närmar sig mynningen till qvadratformen och är mindre snedt 

 afskuren än hos de vanliga. 



emellan längdvecken. Hos de flesta Rugosa ser man, säsom otVan beskrifvits 

 hos Goniophyllum, två eller tre bredare längdveck eller strimmor dela skalets 

 längsta sida i två lika stora hälfter och bilda en valk, hvilken såsom vi fä se, 

 är homolog med det s. k. pseudodeltidium bos Calceola. Det största primär- 

 »eptum (eller i dess ställe, hos Zaphrentinae, septal-gropen) är beläget pä inre 

 lidan inidteniot rännan emellan dessa midtelveck. De mindre vecken, som 

 synas pä yttre sidan, sammanlupa mot midtelvalken i en mycket spi-tsig vinkel, 

 sä att det hela får en fjäderformig anordning, alldeles så som Hall beskrifvit 

 det hos Streptelasma coruiculum (Pal. of N.York Vol. H p. 111.1 och F. 

 RoEMER hos Str. europaeum (Foss. Fauna von Sadewitz p. 16). Se äfven 

 Ludwig 1. c. 

 ') Dylika rotbildningar utmärka ej mindre än 11 slägten af Cyathophyllinte 

 (Cyathophyllum, Campophyllniu, Goniophyllum, Oniphyma, Chonophyllum, Pty- 

 chophyllum, Heliophyllum, Acervularia, Eridophyllum, Rhizophyllum och Axo- 

 phyllum) samt några Cystipliyller. Des»a utskott utgä antingen endast från 

 det krökta skalets conve.xa sida eller sitta de på alla sidor. Stundom hafva 

 de sammanvuxit eller utplattats lill breda, nedåt biijda hakar eller krokar 

 ("crampon.s" M. Edwards). Bland de verkliga polyparierna ser man endast 

 hos slagieua Flabellum och Rhi/otrochus något liknande, uien svårligen homo- 

 logt. Beskrifningcn af rötterna hos Goniophyllum kan tillämpa» på alla ofvan- 

 nämude former, men de äro kanske icke hos någon så ulpiiiglade som hos 

 del nedan Leskrifoa slägtet Rhizo]*hyliuffi. 



