NÅGRA IAKTTAGELSER ÖFVER ZOANTHARIA RUGOSA. 281 



den hvälfda. SjeltVa kalken intager hos korta och breda exem- 

 plar nära | af skalets längd, samt inskränkas till en mycket 

 grund fördjupning hos de långsträcktare. Kalkens botten och 

 sidor beklädas ända till ett par millim. från mynningen med 

 sammangyttrade bläsor eller upphöjningar, hvilka nå ända till 

 o millim. i tyärmått. Bottnen slutar i en, ett par millim. djup 

 grop eller ränna, som fortsattes ett stycke upp eller in på den 

 hvälfda väggen. Midt på den plana väggen närmast öfver blå- 

 sorna utskjuter longitudinelt en kort, vanligen trubbig kam 

 eller tand, homolog med primärseptum hos andra Rugosa. På 

 ömse sidor om denna betäckes väggen af smala, tätt sittande 

 och småtandade strimmor. De gå parallelt med primärseptum. 

 De äro mycket korta och endast några få sträcka sig ned öfver 

 blåsorna, innan de försvinna. Efter förvittring får kalkens 

 plana vägg utseendet af att vara betäckt med långa, smala 

 rader af fördjupade punkter emellan dessa strimmor, hvilka då 

 äro otydligare, och primärseptums plats intages af en grund för- 

 djupning eller ränna. — Ofvanom septalstrimmorna bildar myn- 

 ningens rand en låg fals. Den hvälfda väggen är ofvanför blå- 

 sorna nästan glatt, då dess strimmor äro ytterst glesa, smala 

 och otydliga. Endast den medlersta, belägen midtemot den plana 

 väggens primärseptum, är mera framstående och lång. Den fort- 

 sätter ned i bottengropen. I vinklarne emellan de båda väg- 

 garne ses punktlika fördjupningar, rotkanalernas mynningar. 



Hos yngre skal är mynningen vida mera snedt afskuren än 

 hos de äldre. Primärseptum på den plana väggen intager hos 

 de små skalen ett mera framstående rum än hos de större. 

 Det räcker nästan ända ned till kalkens botten. Blåsorna och 

 sidosepta äro otydliga och små. »Särdeles i ögonen fallande äro 

 mynningarne af rotkanalerna, såsom på det aftecknade exem- 

 plaret. 



Vid denna arts fortplantning har efter allt utseende knopp- 

 ningen varit af stor betydelse. Pa icke mindre än 32 exemplar 

 af 90 sitia små, från 0,5 till 7 millim. långa skal fastade. Till 

 «n början skulle man visserligen kunna anse detta vara lika till- 



