NÅGKA IAKTTAGELSER ÖFVER ZOANTHAKIA RUGOSA. 289 



djur af samma klass. Såväl dess form, som inre ytbildning 

 förbjuder att förena det med någon af de inom samma lager 

 förekommande, fåtaliga gastropoderna, livilka alla äro holosto- 

 mata. Ej heller finnes det något annelidrör till hvilket det 

 skulle kunna hafva passat. Strimmorna på inre sidorna äro 

 sannolikt homologa med dem, hvilka hos ofvanbeskrifne lock 

 äro belägne på ömse sidor om midtellisten. 



I samma lager som detta operculum förekommer ingen an- 

 nan form, till hvilken det mera lämpligt skulle kunna hänföras, 

 än en ny art af slägtet Hallia, hvilken för sin yttre likhet med 

 Calceola må benämnas Hallia calceoloides. Med fullkomlig viss- 

 het kan ej nu afgöras huruvida de verkligen höra tillsamman, 

 då kalkmynningens och lockets conturer äro något afvikande 

 från hvarandra. Deremot är det af de uppskjutande kanterna 

 begränsade fältet på inre sidan af samma halfcirkelformiga figur 

 som kalkmynningen och det ser ut som om nämnde bräm skjutit 

 ut öfver kalkens rand, när locket varit fästadt. Hos det egent- 

 liga skalet hafva exemplar af ända till 25 millim:s längd en på- 

 fallande yttre likhet med en smal och långsträckt Calceola. 

 Skalet har nemligen en hvälfd och en plan yta, den sednare 

 med en af tvenne eller flera breda längdveck bildad valk. Se- 

 dan skalet nätt nämnde höjd eller redan förut, hvälfves den 

 plana ytan och formen blir cylindrisk. På äldre exemplar är myn- 

 ningen således kretsformig eller elliptisk, hos yngre deremot half- 

 cirkelformig eller halft elliptisk. Den smala skalspetsen, som 

 icke har några rotlika utskott, är svagt böjd mot den hvälfda 

 ^idan. Skalets ytor äro fint strimmiga af regelbundna på tvären 

 gående tillväxtlinier. De äro dessutom rynkade af längdveck 

 som likna costse, men alternera med de innanföre sittande septa. 

 De smärre vecken äro icke parallela med dem, som bilda mid- 

 telvalken, utan sammanstöta mot denna i en spetsig vinkel, likt 

 pennfanet mot spolen. På den hvälfda ytan äro vecken breda 

 och svagt upphöjda och derföre mindre tydliga. Kalkmynningen 

 är snedt afskuren mot den hvälfda ytan: på ex. af 24 niillis 

 liöjd 7 millim. högre på den plana än på den hvälfda. 



