292 G. LINDSTRÖM. 



De äldsta hafven saknade således, nästan helt och hållet '^) 

 de djurformer, hvilka genom korallbildande förmåga hafva en 

 så stor betydelse i nutidens. De företräddes under den palaeo- 

 zoiska tiden af arter, hvilka till byggnaden af sin fasta stomme 

 stundom på ett nästan förvillande sätt likna dem, men, såsom 

 Agassiz visat i afseende på Tabulaterna och förmodar om Ru- 

 gosa, tillhöra en lägre, snarare med Hydrozoerna beslägtad typ. 



exemplar med påsittande lock. Bland de pä Gotland allmänt förekommande 

 Favositidae ocli liknande har det aldrig lyckats mig finna någon med verkliga 

 lock, men väl med en skalbildning som skenbart liknar dylika. På stycken 

 af Favosites Forbesi och äfven andra, såsom en ny art Fletcheria, ser man ej 

 sällan många rör tillslutna af en locklik bildning bestående af coneentriska till- 

 växtringar. Detta falska lock är till sitt uppkomstsätt något alldeles motsatt till 

 ett operculum. Det har tillvuxit frän rörets kanter mot centrum, de centrala 

 lagren äro yngst. Ofta påträffar man nemligen rör, der detta skenbara lock 

 ännu icke hunnit blifva fylldt i midteu. Det utgör äfven en omedelbar fort- 

 sättning af sjelfva skalväggen, man kan icke urskilja någon gränslinie emellan 

 dessa båda. 



Ehuru de slutresultat, till hvilka jag nu kommit, äro af negativ natur, 

 har jag dock ansett mig ej böra längre uppskjuta deras offentliggörande, då 

 de i sin mon torde bidraga till lösningen af den svärtydda frågan om dessa 

 palseozoiska varelsers naturliga slägtskaper. Redan 1859 meddelade jag min 

 åsigt i denna fråga till Prof. S. Loven, Mr Thom. Davidson, Prof. Ferd. Roe- 

 MER m. fl. och anförde den i korthet vid Naturforskaremötet i Köpenhamn 

 1860, samt i en uppsats öfver Gotlands Brachiopoder. Jag visade 1861 den 

 från vetenskapen för tidigt bortryckte S. P. Wood ward mina vigtigaste exem- 

 plar under uttalande af de resultat jag dä vunnit. Detta föranledde sedan 

 honom att i "Geologist" (Octob. 1862) förklara sig dela i det närmaste 

 samma mening. . 

 ^) Endast tvenne Actinozoer (Zoanth. perforata) Protaraea vetusta och Pr. Ver- 

 neuili anföras af M. Edwards från de siluriska lagren i Nord-Amerika. Palaeo- 

 cyclus porpita har äfven gällt som ett undnntag (Agassiz, Contrib. III p. 128. 

 — Morton i Geologist 1863 s. 466) och uppställts bland Fungidae. Hans 

 compacta och täta, icke likt Fungiernas genomborrade och pipiga skalstructur,. 

 bildningen af hans septa, hvilka sitta alternerande med de pä yttre sidan va- 

 rande vecken, anvisa honom en plats bland Z. rugosa och bland dessa är slägtet 

 Heliophyllum det till Palaeocyclus mest närstående. — Att Palaeocyclus är ett 

 sjelfständigt skal och icke något operculum, synes bland annat deraf, att hu» 

 under sin första tillväxt suttit fästad med skalspetsen vid andra kroppar. 



