aVANTITATIV BESTÄMNING AF VARMEFENOMENER. 



stapeln nätt och jemnt satt fast vid tråden utan att falla, hvilket 

 föröfrigt hindrades af ett elastiskt kautschuckssnöre (ss), som 

 med en klämskruf (p) var fästad vid tråden ofvanom stapeln. 

 Andamålet med den svagare tryckningen var den, att den del af 

 tråden, som låg midt under stapeländarne, genom en hårdare fast- 

 skrufning icke skulle hindras ifrån att vid trådens belastning 

 sträckas lika mycket som trådens öfriga delar. Stapeländarnes 

 svaga tryckning mot tråden medförde emellertid den olägenheten, 

 att, då stapeln flyttades från ett ställe till ett annat på samma 

 tråd, eller från en tråd till en annan, ledningsmotståndet i den 

 thermoelektriska strömmens bana förändrades tillfölje af en mer 

 eller mindre fullständig kontakt. Motståndet i nämnde lednings- 

 bana måste derföre uppmätas för hvarje gång stapeln flyttades. 

 För detta ändamål iipplindades ledningstråden några hvarf på en 

 ihålig messingscylinder, som var fästad vid ett bord, och inuti 

 denna cylinder befann sig en liten stålmagnet, som kunde flyttas 

 ett bestämdt vägstycke utefter längden af cylindern. Då stål- 

 magneten flyttades, uppkom en induktionsström, som åstadkom 

 ett utslag på magnetometern, hvilket var direkt proportionelt 

 med ledningsförmågan i strömbanan. Naturligtvis var den nämnda 

 stålmagneten på så långt afstånd ifrån magnetometern, att någon 

 märklig direkt inverkan emellan dem icke ägde rum. 



För uppmätning af den thermoelektriska strömmen begagna- 



I des den förut af mig vid flera undersökningar använda Weberska 



i magnetometern. En förändring vidtogs dock vid densamma. Då 



i afståndet mellan magnetometern och tuben, hvarmed nålens rörelser 



observeras, är stort, så inverka variationerna i den jordmagnetiska 



kraftens deklination mycket störande. Vid mina föregående försök 



var jag af detta skäl någongång nödsakad att upphöra med ob- 



Ijservationerna och vänta, till dess att nålen blef mera stilla. För 



I att undvika denna olägenhet, gjordes de magnetiska momenterna 



hos de båda astatiska nålarne så lika, som det var möjligt att 



åstadkomma, hvarigenom jordmagnetismens riktkraft på nålsy- 



stemet blef nästan omärkligt. Den nödiga riktkraften erhölls 



liderigenom, att nålsystemet upphängdes på en tin silfvertråd. 



