OM NÅGRA THIALDIN-SALTER. 339 



ammoniak, och då den sistnämde löses i 10 a 12 gånger sin vigt 

 vatten samt lösningen försättes med något kaustik ammoniak, 

 fälles thialdin efter några timmar, om vätesvafla deruti inledes. 

 Stundom inträffar att, äfven efter flera timmars inledning af 

 vätesvafla, någon kristallinisk fällning af thialdin icke uppstår, 

 men om lösningen i sådant fall öfverlemnas några dagar åt sig 

 sjelf, eller om vätskan uppvärmes, så afsätter sig thialdin i kri- 

 stallflockar. — Då saltsyra sättes till en sådan icke kristallise- 

 rande lösning af thialdin, uppstår icke genast någon fällning, 

 men efter någon tid anskjuta långa, färglösa, prismatiska kri- 

 staller af chlorvätesyrad thialdin. 



Vid inledning af ammoniakgas i en blandning af aldehyd 

 och eter inträffar det stundom, att endast en tung olja (para- 

 aldehyd) uppstår i stället för kristaller af aldehyd-ammoniak. 

 Denna olja löses ej vid tillsats af eter och den tyckes icke 

 undergå någon förändring, icke ens till bildande af acetylmer- 

 captan (C^H^S^), då vätesvafla inverkar derpå; men tillsättes 

 något ammoniak och fortsattes inledningen af vätesvafla, så 

 uppstår på botten af kärlet, hvaruti operationen äger rum, en 

 färglös eller något i grönt dragande olja, hvilken under vissa 

 omständigheter förvandlades i stora kristaller, som visade alla 

 thialdinens egenskaper. Det händer stundom att den fortfar att 

 vara flytande, men man kan då lätt derutur eihålla thialdin genom 

 att blanda den med eter och tillsätta saltsyra, då chlorväte- 

 syrad thialdin afskiljer sig, hvarutur thialdin sedermera, genom 

 att sätta ammoniak till dess lösning i vatten, utfälles. Några 

 mindre kristaller af aldehyd-ammoniak kommo händelsevis att 

 en längre tid ligga i beröring med para-aldehyd. Härvid upp- 

 stod ganska stora kristaller, till utseendet rhomboidal-dode- 

 kaedrar, hvilka, till följe af deras förhållanden, närmast öfverens- 

 stämde med hvad som finnes uppgifvet om meta-aldehyden. 1 

 vatten voro de nemligen icke sa lättlösliga, som aldehyd-ammo- 

 niak, och vid behandling med svafvelsyra utvecklades icke någon 

 aMehyd, hvaremot de, vid inverkan af kaustikt kali, gåfvo aldehyd- 

 harz. Vid upphettning i glasrör smälte de och afsatte tafvel- 



