426 K. A. HOLMGREN. 



tillhöra tvenne partialtoner med våglängderna / och /', samt m 

 och m hela tal, angifvande det antal gånger som hvar och en 

 af de ifrågavarande partialtonerna framkomma eller i enlighet 

 med det föregående borde framkomma, då man från B nedskjuter 

 lamellen till h och li . 



De ingalunda fåtaliga försök, som jag redan anställt för att 

 pröfva riktigheten af detta antagande, hafva alla bekräftat dess 

 giltighet. I detta afseende vill jag blott anföra, att de serskilda 

 partialtonerna icke allenast hafva framkommit i riktig följd efter 

 hvarandra, utan vid de metoder, som jag begagnat, klart och 

 bestämdt uppträdt för munhöjden, som motsvarat beräkningen. 

 Ehuru dessa undersökningar ej ännu äro afslutade och derföre 

 först uti en följande uppsats kunna, såväl i afseende på sjelfva 

 utgångspunkten som i afseende på försök och konseqvenser, ut- 

 förligt framställas, så torde jag dock här kunna exempelvis anföra 

 följande tabell, som redogör för de första försök, jag anstälde 

 öfver detta ämne. 



En partialtonpipa af längden 480 m. m. och af en diameter, 



som i medeltal belöpte sig till 31 m.m., anblåstes vid 4,4 af sin 



längd, från ena mynningen räknadt, med en luftström af ringa 



massa och ett blästertryck, som motsvarade en vattenpelare af 



höjden 80 m.m. Munhöjden aflästes medelst å lamellen på en 



half millimeters afstånd från hvarandra anbragta lineer. På en 



monokordsträng uttogs den stränglängd, som i hvarje fall gaf 



pipans ton. För m= 1 erhölls 1= 114,5 för pipans jll^ och der- 



emot svarade h—W m.m. Munhöjden ^ är enligt det anförda 



beräknad ur eqvationen 



^-11 114,5 ,, „ j, m'V , 



— = — — eller H=h + — - — — — (h h ) 



H-h' m'.l' m'l' — lU,ö ^ ^ 



och borde, om det anförda vore riktigt, vara konstant. 



