LJODVÅGSBILDMNGEN I RÖR^ 435 



försvinna — under det den lägre blir allt svagare och svagare, 

 samt att detta fenomen periodiskt återkommer fastän skiftevis i 

 omvänd ordning. För att framställa samma fenomener och der- 

 igenom ådagalägga öfvertonernas tillvaro för ett auditorium af 

 flera personer, som bibehålla sina platser, behöfver man tydligen 

 blott vrida pipan omkring hennes fot (E). Påfallande är ock det 

 fenomen, som gifver sig tillkänna, om man med bibehållande af 

 sin plats vaggar hufvudet fram och åter: dervid höras de tvenne 

 tonerna liksom ljud af tvenne aflägsna olika stämda klockor. — 

 Då, vidare, det anförda med vederbörliga modifikationer tydligen 

 gäller om hvilka partialtoner som helst och då man alltid är i 

 stånd att genom behörigt val af anblåsningsställe nedsätta grund- 

 tonens styrka, så inses att man genom att föra hufvudet uti olika 

 lägen lätteligen bör kunna icke allenast upptäcka att flera toner 

 finnas i en tonsumma utan äfven, med någon öfning, till ton- 

 höjden bestämma hvar och en af dem med nära samma säkerhet 

 som om han vore isolerad. — Slutligen lemna partialtonspiporna 

 genom den tydliga interferens, som vid dem eger rum, ett medel 

 att temligen direkt kunna atergifva teoriens förutsägelser om 

 svängningarnes faser i jeniförelse med hvaraudra vid de särskilta 

 vibrationsmaxima i röret. Dertill kan man nemligen sluta af 

 ljudstyrkans relativa storlek för hvarje ton i det vinkelräta plan, 

 som skär pipan midtuti. 



Ehuru alla de ifrågavarande företeelserna mycket väl kunna 

 iakttagas af ett obeväpnadt öra, sa göra dock resonnatorer härvid 

 naturligtvis en god verkan. Uti en förstärkningspunkt för en i 

 sig sjelf stark ton höres ljudet med tillhjelp af en resonnator så 

 starkt, att det knappast kan af örat uthärdas. För öfrigt be- 

 höfver det icke sägas, att reflexionerna från väggarne, om man 

 anställer försöken inuti ett vanliiit rum, vid hithörande försök 

 inblanda sitt inflytande. 



6. Da man börjar att medelst anbläsningsställets förläg- 

 gande till andra stallen än mynningen framställa tonbildningar 

 och örat endast är vandt vid normalklangen eller den tonsumma, 

 som vanligen och under namn af pipans grundton eller lägsta ton 



