443 



Undersökningar om qväfvehalten i stål och tackjern, 



samt om beskaffenheten af kolet i härdadt 



och ohärd adt stål. 



Af Lo RiNMAN. 



pWeddeladt dea 14 Juni 1865.] 



För qväfvehaltens bestämmande i stål och tackjern löstes 

 dessa i chlorvätesyra, 13 C.C. af 1,12 e. v. till 2 gramm stål och 

 tackjern i stycken, med nära utestängande af atmosferiska luften, 

 på det sättet nemligen, att upplösningen verkställdes i en retort 

 med tillhjelp af så mycket värme, som vätskan kunde tåla, utan 

 att kastas ur retorten. Några gångor förenades denna retort med 

 ett Mitscherlich's rör, innehållande mera utspädd chlorvätesyra, 

 hvilken sedermera äfven undersöktes på aramoniumoxid. Efter 

 fullbordad lösning och afsvalning, neutraliserades och fälldes lös- 

 ningen med nyss släckt kaustik kalk, utrörd med vatten till con- 

 sistens af tjock välling och afsvalad. Fällningen gjordes i en 

 tubulerad retort, som genast sattes i vattenbad och upphettades 

 till vattnets kokpunkt. Sedan efter några timmar ungefär ^^ af 

 vätskan destillerat öfver i ett afkyldt förlag, sattes till destillatet 

 några droppar neutral lackmuslösning, hvarpå den i destillatet 

 befintliga ammoniumoxiden bestämdes med titrerad oxalsyrelös- 

 ning. Högre temperatur än vanlig vattenbadsvärme får icke an- 

 vändas till destillationen, emedan eljest något kalk kan stänka 

 upp i retortens hals och gå öfver till förlaget. I den mera ut- 

 spädda chlorvätesyra, som i Mitscherlich's rör skulle upptaga 

 möjligen från lösningen i retorten afvikande ammoniuraoxid (eller 

 Chlorammonium), fanns någongäng spar häraf, nägongång intet. 

 Emedan ändamålet med undersökningarne var att söka, huruvida 

 en olika qväfvehalt kunde uppgifvas såsom betecknande för olika 

 stålsorter, och då de här nedan anförda analyserna tyckas visa 

 att någon sådan bestämd olikhet icke eger rum, utsträcktes under- 

 sökningarne icke vidare. 



Ö/ven. af K. Vet.-Akad. Förh., 1865, N:o 6. 



