494 P. T. CLEVE. 



vatten och vid lösningens afsvalning utkristalliserar i svartbruna, 

 nästan diamantglänsande kristallfjäll. Saltets utseende påminner 

 mycket om svart zinkblende. 



Skakas saltets lösning med qvicksilfver, affärgas den, jod- 

 qvicksilfver atsättes och lösningen lenmar vid afdunstning färg- 

 lösa nålar, som med största sannolikhet kunna antagas vara den 

 första Reiset'ska basens nitrat. 



Upphettas saltets lösning med salpetersyrad silfveroxid, till 

 dess att lösningen blir färglös, afskiljes hela jodhalten och man 

 erhåller ett salt af sammansättningen 



Pt2 04 4NH3 3N, H. 



Detta salt synes vara identiskt med den lika sammansatta 

 förening, hvilken Gerhardt erhållit genom inverkan af sal- 

 petersyra på den första Reiset'ska basens nitrat. 



Svafvehyrad Diamminplatinajodoxid. 

 Pt2 J. O2 4NH3, 2S. 



Erhålles såsom ett lefverbrunt kristallpulver genom inverkan 

 af jod på den första Reiset'ska basens sulfat. 



Monamminplatinajodid. 

 Pt J2 NH3. 



Denna förening bildas genom inverkan af jod på den andra 

 Reiset'ska basens jodid Pt JNH3. Saltet bildar ett sotsvart, knappt 

 kristalliniskt pulver. 



Denna sistnämnda förening tillhör uppenbarligen Gerhardts 

 platinamminföreningar. Alla de andra salterna synas mig härleda 

 sig af en enda bas, hvars hydrat torde vara P2 0^, 4NH3 + 4H. 

 Följaktligen måste såväl bromen som joden i dessa föreningar 

 och således äfven kloren i motsvarande klorhaltiga salter, till 

 hvilka senare höra de Gros'ska, icke ingå i radikalen utan till- 

 höra sältornas electro-negativa beståndsdelar. Jag tror mig hafva 

 fullständiga bevis för detta påstående uti bromosulfatets förhål- 

 lande till svafvelsyrad silfveroxid och uti jodonitratets förhållande 



