NÅGRA VÄXTMORFOLOGISKA IAKTTAGELSER. 503 



bakre äoda, hvilken var alldeles svart, afvissnad och hopskrum- 

 pen, samt ofta ända till en tum lång, eller derutöfver. Alla de 

 yngre delarna af stjelkstocken och dess förgreningar voro utanpå 

 hvitaktiga, hvilken färg orsakades af en tät beklädnad af svamp- 

 bålar, späckade af ytterligt små, ofärgade och runda sporer, 

 hvilken beklädnad var särdeles tydlig på de ställen, hvarest stjelk- 

 stockens fina grenar legat mot ett mindre eftergifvande föremål, 

 såsom stenar, gamla trädqvistar m. m. 



Vid mikroskopisk undersökning befanns stjelkstocken hufvud- 

 sakligen bestå af rundade celler, utan förtjockningslager och icke 

 inneslutande någon stärkelse, men fyllda af en vattenklar, något 

 seg vätska och visande särdeles tydlig kärna och småkärna. En 

 mängd af dessa celler, synnerligen de, som lågo nära intill den i 

 raidteu befintliga kärlknippan, bildad af nät- och porkärl, inne- 

 höllo en blekt rödgul olja. Barkmassan var jemförelsevis ganska 

 tjock och öfverhuden sammansatt af något smärre celler utan 

 spår till förtjockningslager eller korkbildning; lika litet som någon- 

 städes pä den underjordiska delens finaste förgreningar kunde an- 

 träffas ringaste antydning till rothår eller rotmössa. Den utbil- 

 dade växten synes sålunda insuga sin näring genom hela den i 

 jorden befintliga stamdelens yta, hvilken insugning här desto lät- 

 tare eger rum, som för ingen del af stammen någon korkbildning 

 kunde spåras, utan hela ytan, liksom största delen af det inre, 

 bildades af lefvande med både kärna orh småkärna försedda 

 celler, hvilket äfven synes tala för stjelkstockens snabba tillväxt 

 och afdöende. Blomstängelns byggnad öfverensstämde i allt vä- 

 sendtligt ujed den vi funnit hos den underjordiska delen af växten; 

 ingenstädes, hvarken pa dess yta eller på bladfjällen eller fodret, 

 upptäcktes någon hudöppning, i följd af hvilken omständighet 

 bladgröna saknas i cellinnehället. 



Särskildt må anmärkas, att Monvtrupa i friskt tillstand 

 Qktar kumarinartadt, d. v. s. nästan lika det ämne, som orsa- 

 kar den egendomliga lukten i 7o?;/ca-bönan, Meliloti, Anthoxcmthum 

 n. fl. växter; tuggad smakar hon mycket likt råa ärtbaljor, 

 nen derjemte ej obetydligt aromatiskt. Afvenledes torde vara 



