542 c. A. WESTERLUND. 



vägen, som från vester leder till Tveta gärd, fanns på stenmuren 

 till högei- ymnigt af Pwpa avenacea Brug., och nedanför den- 

 samma flera varieteter af Helix horlensis MUELL., på ett stort 

 stenrös något längre åt öster Fcttic/o costulata NiLSS. ymnigt, 

 V. angustior Jeffr., V. cdpestris Alder och V. substriata Jeffr. 

 sparsammare bland multnande löf och mossa, i skogen JlJna ob- 

 scura MUELL., samt vid och i en bäck norr om gården Helix 

 nitida Muell. ymnigt, H. bidens Chemn. ej sällsynt, H. hispida 

 Lin., annars mycket rar på Oland, Vertigo antioertigo Dr., ett 

 exemplar, Bithinia ventricosa Gray ymnig o, s. v. Under en 

 utflygt till den 2\ mil aflägsna, i Långlöths socken belägna Is- 

 mantorpsborg togs bland kalkstenarne på ringmuren Pupa ave- 

 nacea Brug,, som var högst ymnig, samt bland nedfallna löf vid 

 trädrötter i den täta småskog, med hvilken borgens hela inre är 

 öfverväxt: Helix acnleata MuELL., Vertigo costulata NiLSS., V. 

 angustior Jeffr., V. alpestris Alder, och ett par ex. af V. 

 pygmcea Drap. ' 



Den 7 Juli lemnade jag Färjestaden, fortsättande färden mot 

 öns sydligaste delar. Landsvägen följer vestra landtborgsbrauten, 

 nedom hvars höga, ofta lodräta väggar man till höger har rika 

 sädesfält, vackra ehuru glesa lundar, utsigt öfver Kalmarsund och 

 Smålandslandet, då deremot till venster utbreder sig straxt söder i 

 om Skogsby ett stort, trädlöst, ofruktbart alfvar, fem mil långt , 

 och nästan en mil bredt. Bland smolk och vissnande blad emel- 

 lan stenflisarna på landtborgsbranten förekom nästan öfverallt 

 Pupa avenacea BruG., Vertigo costulata NiLSS., V. pusilla MUELL. 

 och Caryehium minimum MUELL., mindre ofta Belix strigella DråP. \" 

 och II. ruderata Stud., under det H. costidata ZiEGL. vanligen 

 förekom ofvanpå åsen, på gräsfria fläckar. I Resmo mosse var 

 Planorbis corneus LiN. högst ymnig, hvaijemte äfven några exem- 

 plar af P. carinatus MUELL. erhöUos. I vattenpussar vid My- 

 singe och Borgby, der jag 1853 fann en stor och vacker form af 

 Limncea stagnalis LiN. (se Göteb. K. Vet. och Vitt. Samh:s Handl. 

 h. III p. 146) kunde, till följe af den starka ihållande torkan, 

 nu intet insamlas af denna snäcka. I en kanal öster om St. 



