620 c. B. LILLIEIIÖÖK. 



, A de trenne likaledes bifogade kontur-kartorna öfver Sverig 

 och angränsande vatten uttrycka pilarne vindens riktning i en 

 lighet med hvad i sammandraget finnes utfördt tor den femte No^ 

 vember vid de särskilda lokala observations-timniarne, 8—9 f.m 

 2 och 9 e.m., varande med pilarnes större längd i allmänhet en 

 större styrka hos vinden betecknad. Nämnde pilars ställning an- 

 ger otvetydigt den hvirflande rörelse, hvari luftmassan öfver med- 

 lersta och södra Sverige samt tillgränsande vatten varit försatt. 



Innan jag öfvergår till en närmare granskning af de metereo- 

 logiska företeelser, hvilka synas hafva föranledt eller hafva varit 

 med ifrågavarande storm förbundna, torde det tillåtas mig göra 

 en kort framställning om de allmänna orsakerna till och lagarne 

 för några af de mera regelbundna rörelser, hvilka i atmosferen 

 ega rum, och af hvilka rörelser så väl luftens temperatur som 

 dess fuktighetsgrad i väsentlig mån beror. 



Normala riktningarne af de tvenne slags luftströmmar, hvar- 

 igenom en ständig cirkulation åstadkommes i den jorden omslu- 

 tande luftmassan, äro för den ena från polerna mot eqvatorn 

 (polar-strömrnen), och för den andra från eqvatorn mot polerna 

 (eqvatorial-strömmeii). Polarströmmens hufvudriktning är följ- 

 aktligen på norra halfklotet från norr (nordlig vind) och på sö- 

 dra från söder (sydlig vind). Orsaken till dessa strömmars upp- 

 komst och fortvarande är den större uppvärmning genom solen, 

 som luften öfver eqvatorn eller öfver hela det bälte, som med 

 skäl erhållit benämning af heta zonen, undergår i jemförelse med 

 luften i de tempererade och kalla zonerna, dervid luften, af vär- 

 met utvidgad, blir lättare, till följd hvaraf den stiger uppåt, då 

 den bortgångna luftens plats intages af annan kallare luft, som 

 långs jordytan eller i atmosferens undre regioner tillströmmar 

 från polarsidorna mot eqvatorn eller nämnde bälte, på norra half-^ 

 klotet från norr och på södra från söder. Genom luftens be- 

 nägenhet att sätta sig i jemnvigt, d. v. s. att strömma deråt 

 minsta trycket förefinnes, fortplantar sig den vid heta zonen bör- 

 jade polarvinden allt längre och längre, den norra nordvart ocli 

 den södra sydvart. 



I 



