Nr. 1] OVERSIGT OVER TRONDHJEMSEELTETS RERGBYGNING "> 



Ogsaa i BJØRLYKKES store arbeide «Det centrale Norges fjeld- 

 bygniiig» er oiegneisen gjenstand for omtale. Efterat ha beskrevet 

 øiegneisens optræden i Opdal fortsætter BJØRLYKKE 1 ): «Saa meget 

 fremgaar dog ai de i det foregaaende meddelte observationer, at 

 oiegneisen ikke er grundfjeld, men en eruptiv bergart, der med 

 forkjærligbed opiræder inden den lyse kvartsmuskovitskifer, d. v. s. 

 inden den lyse sparagmitformation.» Men medens oiegneisen saa- 

 ledes opfattes som en yngre intrusivbergart, er Vestrandens rode 

 graniter paa det medfølgende oversigtskart ikke utskildt fra grund- 



I V. M. GOLDSCHMIDTS interessante avhandling: «Das Devon - 

 gebiet am Roragen bed Rotos», som utkom i 1913, er omtalt de 

 prekaledoniske sedimenter ved Tufsingen like ved Trondhjems - 

 feltets undre gramse. Om gramse forhold ene i dette strøk skrive]' 

 GOLDSCHMIDT 2 ): «uber dem Vigelquarzit folgt die Formation des 

 Rorasschiefers, der wahrscheinlich ein Aquivalent des unteren 

 Cambnosilurs darstellt. Die unmittelbare Grenze zwischen Vigel- 

 quarzit und Rorosschiefer kann in unserem Gebiet nicht studiert 

 werden, da geråde an der Grenze beider Formationen eine Intrusiv- 

 masse von Augengneis liegt. Wahrscheinlich diirfte hier kein 

 scliroffer Facieswechsel zwischen beiden Formationen aufreten, 

 da die obersiten Schichten des Vigelquarzits deutlich in mehr 

 phyllitische Gesteine iibergehen; umgekehet sind die tieferen 

 Schichten des Rorosschiefers viel quarzreicher als die oberen Teile 

 dcrselben SchicMfolige.» Og om Vigelfjeldenes granit sikriver 

 samme forfaitter 3 ): «Ob der Granit von Vigelen zu den kaledoni- 

 schen Eruptivge steinen gehort oder die alte Unterlage des Vigel- 

 quarzits darstellt, ist unsicher Es kan noch bemerkt wer- 

 den, dasz in dem Vigelquarzit auf dem 1003 m. hohen Gipfel ca. 4 

 km. nordwestlich von Vigelpiken ein Gang von rotem Granit auf- 

 tritt, der aber auoh zu dem Augengneis in Beziehung gebracht 

 werden kann.» 



I SCHETELIGS arbeide «Hitteren og Smølen — et bidrag til den 

 norske fjeldkjedes geologi», som likeledes utkom i 1913, er 

 Vestrandens geologi behandlet meget indgaaende. Ve stranden i 

 KJERULFS betydning opf åttes her som en fortsættelse av den store 

 nordlandske foldningsgrofit, væsentlig opbygget av yngre eruptiv- 

 bergarter. Om Vestrandens graniter skriver SCHETELIG 4 ): «D e 

 nordlandske, kaledoniske graniter har s a a 1 e- 

 d e s en direkte fortsættelse i Vestrandens m æ g- 

 tige drag av graniter, som efter KJERULFS karter 

 kan følges i samme n h æ n g fra Trondhjems stifls 



x ) Bjørlykke 1. c. side 403. 



2 ) G o 1 d s e h in i d t 1. e. side 7. 



3 ) Goldschmidt Le. side 9. 

 *) Schetelig 1. c. side 20. 



h-y\ c - K , 



