24 G. W. CARSTENS [1919 



øveriste del a f undersiluren og er a e q u i v a 1 e n t 

 med faunaen i et age 5, s p e c i e 1 1 5 b i Kr i s lian i a- 

 felte t.» De fossilførende kallestene og skifere paa Høilandet 

 (BRØGGERS pentameruskalk, KJERULFS og TORNEBOHMS Høi- 

 landsgruppe) paralleliseres i KJÆRS arbeide med Kalstadkalken. 

 «Pentamerus-formen fra Staisæt på Høilandet», skriver KJÆR 1 ) 

 videre, «tilhører nu slægitem Parastrophia, og der kan ikke på den 



bygges noget om en oversilurisk alder af Høilandets gruppe 



Ganske forskjellig i faunistisk henseende er Jemtlands Pentamerus- 

 kalk; den er af almindetlig oveirsilurisk udvikling og svarer til 

 etage 7 a i Kristianiafeltet. BRØGGERS foreslåede navn Pentamerus- 

 kalk bør derfor forandres, og det synes da naturligt al bruge 

 KJERULFS betegnelse Hollandets gruppe for disse afleiringer.» 1 

 tilknytning til KJÆRS omtale av Høilandets gruppe blir Hovind- 

 gruppen som en ældre gruppe paralleliseret med etage 5 a. 



I KJÆRS store arbeide «Das Obersilur im Kristianiagebiet», som 

 utkom 1908, betegnes faunaen paa Kjølhaugene som Trondhjems- 

 feltets eneste oveirsiluriske repræsentant. Den derværende fossil- 

 forende skiferhorizont parallelliseres med den saakaldte Rastrites- 

 skifer i Bergensf eltet. Like under denne skiferhorizont optrær ved 

 Bergen en litoralfauna med Striclandinia lens, SOW. (etage 6 c). 

 Ved denne parallelisering opnaar saaledes KJÆR en temmelig nøi- 

 agtig aldersbestemmelse ogsaa for Kjølhaugenes Rastriteshorizoni. 



I flyt blokke er fossiler fundet flere steder inden Trondhjenis- 

 feltet, saaledes er encrinitførende kailkstenisblokke fundet av 

 KJERULF 2 ) paa Jemtlandsveien nær riksgrænsen (lidt nordost for 

 Sandviken) og orthocerførende kalkstensbilokke av HØRBYE 3 ) paa 

 Kjerringfj eldene (i Meråker) og i Stadsbygden. Endvidere er fossil- 

 førende kalkstensblokke fundet i stranden nær Stjørdalshalsen. 

 Muligens er alle disse flytblokke hjemmehørende i Sveriges (Jemt- 

 lands) umetamorfe siilurfacies, dette spørsrnaal er imidlertid endnu 

 ubesvaret. 



Av ovenstaaende oversigt fremgaar, at det samlede antal av for- 

 skjellige fossilforrner fra Trondhjemsf eltet ikke er saa helt ubetyde- 

 lig. Ingen steder i Norge utenfor Kristianiafeltet er den palæo- 

 zøiske fauna saa talrik repræsenteret. Den vertikale utstrækning 

 av de fossilførende horizonter er imidlertid temmelig begrænset. De 

 optrædende former ligger alle mellem Dictyograplus flabelliformis 

 (etage 2 e) og Rastrites sp. (etage 6 c). Efter det nyere stratigrafiske 

 inddelingssystem tilhører saaledes Trondhjenisfeltets hidtil kj endte 

 fauna ordovicium og den lavere del av silur. 



') Kjær 1. c. side 9. 



2 ) Kjerulf: Om Trondhjenis Stifts geologi, side 18. 



3 ) Hørbye: Det erratiske Phænomen paa Rigsgrændsen, Nyt Mag. for 

 Nat. Bd. 8, side 345. 



