)0 C. W. CAHSTKXS 11919 



med hvilken den i almin delighet er forbundet ved overgan gsled. 

 Denne felsitbergart (hålleftint, granulit) han - fon - den overveiende 

 del tæt struktur og skifrig tekstur, den viser pa a en række punkter 

 jevn overgang til granitporfyr (kvart sporf yr). Felsiten er saaledes 

 med sikkerhet en granitisk faciesutvikling ved eruptivgirønsen. 

 I. C. HØRBYE/) som i en flerhet av sommeie har arbeidet i græn- 

 sestrokene, og fra hvis haand der foreligger en række betydnings - 

 ful de observationer, har gjentagne gange omtalt denne felsitbergart. 

 Den er av HØKBYE benæviit helleflint og av ham opfattet som en 

 sedimentær bergart. Under omtalen av Vigelf jektene, hvor nøiagtig 

 de samme geologiske forhold er tilstede som længere nord i Skar- 

 dorsf jektene, skriver HØKBYE 2 ): «det er en Fortsætt else af Fæmun- 

 traktens klastiiske Bjergarter, der rundt om Vigelens Granit op træ - 

 der i Skikkelse af Helleflint og Qvartsskifer.» Og HØRBYE har 

 endog været inde paa den tanke, at helleflint ens eiendommelige 

 utvikling omkring graniten skyldtes kontakitomvandlende proces- 

 ser. 3 ) Men han har samtidig heller ikke været blind for den gradvise 

 overgang, som i almindelighet hersker melleni granit og helleflint. 

 Saailedies skriver han under omtalen av Vigelens granitfelt 4 ): «Det 

 alminjdelige er at Helletlintenis Feldispath-Krystaller i Graniten s 

 nærhecl ere langt talrigeire udviklede end elleirs, ja næsten for- 

 trænge den tætte grundmasse og saaledes frembringe en kornig 

 Bildning, der gjor det hoist vanskeligt at paavi.se nogen Grændse- 

 linie melleni begge Bjergarter.» Ældre forskere har saaledes ogsaa 

 væiret opmerksoni paa granitens kontmuerlige overgang i felsiten. 

 Av undersokelserne over graniten, felsiten og glimmer ski f er en paa 

 begge sider av riksgirænsen, vest og ost for Skardorspasset (ved 

 Stuesjo og ved foten av Elvorrhammaren) fremigaar, at graniten i 

 Skandorsfjeldene likesom i Sylmassivet er injioeret i Rorosgruppens 

 glimmerskiferbergiarter (Stuedalsskifer). hvorved der ved eruptiv- 

 kontakten er fremkammiet en flere km. mægtig grænsiefacies, utvik- 

 let som felsit. Paa TORNEBOHMS geologiske oversigitskart av 1896 

 fremtrær denne grænsezone meget tydelig. Men baade centralpar- 

 tiet og girænisiezonerne, henh oldis vis betegnet granit og porfyr, er av 

 TORNEBOHM henført til grundfieldet (i analogi med forholdene i 

 Mullfjåll i Jemtland). 



Undersokelserne langs Trondhjenisfeltets gramser i vest og ost 

 har efter ovemstaaende kortfattede oversigt fort frem til følgende 

 resultater: 



Over store strækninger i vest, syd og ost hviler Trondhjemsfel- 

 tets undre formationsgruppe 'direkte paa sparagmitformationens 

 øvre lag. Overgangen mellem disse formationer er i de nordlige 



^Hnrbye: Et Stvøg- af Rigsgrændsen, Nyt Mag. for Nat. Bd. 8 og 11. 

 • 2 ) H ø r b y e 1. c. Bd. 8, side 410. 



3 ) Hørbye 1. c. Bd. 8, side 432. 



4 ) Hørbye 1. c, Bd. 8, side 407. 



