Nr. 1] OVERSIGT OVER TRQNDHJEMSFELTETS BERGBYGNING 



sort av farve. Lidt nordenfor jernbanelinjen er Brenna kalkstensforc- 

 komsit. Kalkstenen her har en finkorning til noirmalkornig struk- 

 tur. Kalks tensbæn ken s liggbergart er utviklet som en graa sand- 

 stenslignende glimmerskiferbergart, dens hæng som en sort alun- 

 skiferlignende (Lerskiferlignende) bergart. Stroket er NE og faldet 

 45 : NM . Videre østover staar sandsten (kvartsit) og glimmerski- 

 fer (lerglimmerskifer) i stadig veksellagring. Foldninger og krus- 

 ninger er meget almindelige. Stroket er N-lig og faldet gjennem- 

 gaaende W-lig. Flere steder sees indleiringer av grøn skifer (om- 

 vandlede gabbroklale bergarter), tildels ogsaa gabbro i normal- 

 kornig, svakt skifrig utvikling. Ogsaa østenfor Kopperaaen station 

 fortsætter disse bergartstyper temmelig uforandret, stroket er NE 

 og faldet slakkene NW. Lidt ostenfor Grønberg banevogterboilig 

 optrær flere forholdsvis mægtige gabbrointrusiiv.er, gjennemsat av 

 gabbroidale pegmatitaarer. Videre østover forbi Tovmodalen staar 

 fremdeles sandsten i veksellagring med lerglimmerskifer, oftere 

 gjennemsat av gabbrogange. Stroket er uforandret N til NE, faldet 

 er i almindelighet svakt W-lig (N W-lig). 



I f or ste skjæring paa svensk side paatræffes storhladig, buklet 

 graablaa til brunlig glimmerskifer med strok NE til ENE og mid- 

 delssteilt fald NW.' 



Denne bergart gaar mot ost over i en haard graahvit til rødlig 

 kvartsitisk sparagmitbergart, som omtrent midtveis mellem riks- 

 grænsen og Storlien station faar svævende lagstilling. Nærmere 

 Storlien slaar sparagmitens fald over til E. 



Lidt vest for stationen optrær flere konkordante indleiringer av 

 graablaa glimmerskifer, soni paa stationspladsen og videre østover 

 blir eneraadende bergart. 



Profilet er skematisk fremstillet paa Pl. 18, fig. 1. Angaaende 

 detaljer maa henvises til dagboker i Norges geologiske 

 Undersøkelses, arkiv. 



Profilets lagstilling er som flere av de vel kjendte Alpeprofiler 

 typisk vifteformet. Tektonisk ligger det derfor nær, saaledes som 

 SAEXONIUS 1 ) og REUSCH-) har gjort, at opfatte profilets central- 

 parti som en ældre oppresset formation. 



For denne opfatning taler endvidere 



1) den petrografiske overensstemmelse mellem glimmerskifer- 

 formatioinen mellem Floren og Brenna (avbirudt av eruptivdraget 

 mellem Gudaa og Meråker) og de lavest liggende glimmer skiferfor- 

 mationer længst vest og ost i profilet mellem Orkedalsf jorden og 

 Buviken og omkring riksgrænsen, 



2) den petrografiske overensstemmelse meil em Bymarkens 

 gronstensbergarter og gronstenen ved Floren, og endelig 



1 ) Sveuonius: NågTa profiler inoru mellersta Skandinaviens skiffer- 



område. 

 -) K e u s c li : Geologiske iagttagelser fra Tronclh jerns stift. 



