42 C. W. CARSTENS [191& 



Strøket er NNE og faldet steilt ESE. Konglomeratzonens ligg- 

 bergart er utviklet isom en tyndhellet grøn lerskiferlignende bergart 

 (der minder om grønstensskifer), den gaar mot nordvest over i 

 normal lerskifer. Konglomeratzonens hængbergart er utviklet soul 

 skifrig grønsten av petrografisk samme karakter som Bymarkgrup- 

 pens bergart. Nærmere Støren station blir grønstenen mere masse- 

 formet, ved Haga bro har den sin mast karakteristiske utvikling. 

 Bergarten er her utviklet som siaakaldt «pute-lava», de enkelte 

 «puter» naar her ganske betragtelige dimensioner. 



Lidt søndenfor Støren station, paa søndre side av jernbanebroen v 

 paatræffes en sterkt foldet graasort gralitførende glimmerskifer, 

 strøket er NNE, faldet snart W-lig, snart E-lig. Flere hvite grani- 

 tiske injektionsgange følger foldning sila terne. Ved Folstad er 

 større brud i hvit granat. Strukturen er normalkornig, teksturen 

 masseformet. Længere sydover staar atter glimmerskifer, strø- 

 ket er N-lig, faldet er steilt. Bergarten er her tildels utviklet 

 som en sort kvartisitisk skifer. Videre opøver til Rognes station 

 staar overalt glimmerskifer av lidt forskjelligartet utvikling, haar- 

 dere og blotere baand optrær i stadig veksellagring. Hvite graniti- 

 ske injektionsgange skjærer her flere steder gjennem skifrighetsf ta- 

 terne. Strøket er teimmelig uforandret, faldet er overveiende steilt 

 E-lig. Mellem Rognes og Kotsoien stationer staar fremdeles glim- 

 merskifer med lidt vekslende petrografisk karakter. Strøket er 

 uforandret, faldet blir nærmere Kotsoien skakker e, 30 — 45° E-lig. 

 Glimmerskiferbergarten er her lokalt hornblendeførende, farven er 

 brunlig til graa glinsende. Mellem Kotsoien og Bjørgen stationer 

 har glimmerskiferen paa flere steder et blaakvartsilignende utseende. 

 Faldet gaar her ned til 25 — 30° E-lig. Hvite granitgange skjærer 

 stadig tvers gjennem skiMghetsflaterne. Videre sydover staar de 

 samme bergartstyper temmelig uforandret. Nærmere Singsaas og 

 Reitstøen stationer staar glimmerskifer og kvartsitlignende (tildels 

 gneislignende) bergarter i stadig veksellagring. Lidt ovenfor Sings- 

 aas er strøket WNW og faldet svakt SS W. Længere oppe blir lag- 

 stillingen svævende for efterpaa igjen at gaa over til svakt SE. Ved 

 Reitstøen station optrær et større felt av hvit granit med lidt veks- 

 lende mineralselskap og struktur. Et stykke ovenfor stationen paa- 

 træffes igjen kvartsrik glimmerskifer med N-lig strok og steilt fald. 

 Saa skjærer profilet atter md i hvit granit. I nærheten av Almaas 

 er større brud like ved jernbanelinjen. Bergarten, som her har en 

 masseformet tekstur, viser god bænkning. Almaasgraniten er saa- 

 ledes vel skikket til bygningsmateriel. Tynde aplitiske aarer gjen- 

 nemskjærer mange steder den normalkornige bergart. Like ovenfor 

 bruddet staar atter glimmerskiferbergart (filere steder gneisagtig 

 utviklet), strøk N og fald steilt W. Videre opøver forbi Lang- 

 letet station til broen over Holta er glimmerskiferen fuldstændig 

 gjennemvævet av hvite granitiske injektloner. Strøket er over- 



