Nr. 1] OVERSIGT OVER TRONDHJEMSFELTETS BERGBYGNING 59 



væsentlig av sammensætning oligoklas-andesin (som kappe om- 

 kring klastiske albitkorn). Alle disse mineraler optrær dog i min- 

 dre mængde. Den ovennævnte række folge (fra ost til vest) av de 

 metamorfe kalksilikaters indgang (som tildels skier paa bekostning 

 av allerede forhaandenværende mineraler) viser metamorfosens 

 gradvise stigning fra de osttigste (høiiestliggende) til die vestligste 

 (lavestliggende) horizonter, eller andeiiedes uttrykt, den petrogra- 

 fiske forandring hos et forholdsvis- kalkfattig marint lerskifersedi- 

 ment fra et svakere til et sterkere metamorfosestadium (fra graa- 

 gron kloritholdig glimmerskifer til brun granatforende, tildels kalk- 

 silikatforende glimmerskifer). 



Flere av Rorosgruppens mest karakteristiske glimnierskifertyper 

 har allerede tidligere faaet særskilte navne. 



Den graabrune, tildels gneislignende, glimmerskiferbergart, som. 

 ved siden av kvarts og biotit forer en væsentlig gehalt av nydan- 

 nede kalksilikatmineiraler, er av GOLDSCHMIDT 1 ) betegnet k a 1 k- 

 s i 1 i k a t g 1 i m m e r s k i f e r. Den repræsenterer holeste meta- 

 morfoisestadium av kalldioldige lerskiferbergarter. Den optrær 

 specielt i Rorosgruppens oéntralstrok. . 



Den brune biotitrike glimmerskifer, karakteriseret ved den 

 store mængde disthenforende kvartsliner, er av VOGT 2 ) benævnt 

 D r o i a s k i f e r. Den optrær bl. a. steder i Droiadalen i Holtaaleri. 



Den staurolit-disthen- og granatforende glimmerskifer, der op- 

 trær i centralzonens sterkest metamorfe parti mellem Skarvene og 

 Melshogna i Selbu, har paa grund av sin anvendelse i lang tid gaaet 

 under navn av kvern s t e n. Den repræs ent ener høieste metamor- 

 fosestadium av de kalkfattige (kalkfrie) lerskiferbergarter. 



Den graagronne porfyroblastisk struerte glimmerskiferbergart ? 

 hvor biotit optrær soim porfyroblastmineral, har av REUSCH 3 ) faaet 

 navn av S t u e d a 1 s is k i f e r. Denne bergart er allerede tidligere av 

 KJERULF*) benævnt Tydals glimmer-lersten. Den er specielt meget 

 utbredt i Rorosgruppens ostlige strøk langs rilvsgrænsen fra Værda- 

 len i nord til Stuesjoen i syd. 



Den med Stuedalsskiferen meget nærbeslegtede glimmerskifer- 

 bergart, hvor knipper av tynde lange hornblendenaaler optrær som 

 porfyroblaster, har av TOEELL 5 ) faaet navn av k å r f $ k i f f e r (paa 

 norsk kornnegskifer, paa tysk Garbenschiefer). 



Med R o r o s skifer i engere betydning har KJERULF 6 ) betegnet 



r ) Goldschmidt: Geol.-petr. Studien im Hochgb. d. siidl. Norwegens, 

 III. Der foreligger i dette arbeide en komisk analyse av en, normal 

 kalksilikatglirumerskifer fra Langletet. 



2 ) Vogt: Dagbok 1888. 



3 ) Keusch: Geologiske iagttagelser fra Trondhjems stift, side 31. 

 *) Kjerulf: Om Trondhjems Stifts geologi, side 42. 



5 ) T o r e 1 1 : Ailagringarne på omse sidor om riksgrånsen, side 252. 

 «) Kjerulf 1. c. side 43. 



