66 ' C. W. CARSTENS [1919 



Rørosgruppens sedimentære lagrækker er gjennemsat av en 

 række større og mindre injektioner av saavel sure som basiske 

 bergarter. Samtlige disse eruptiver vil bli petrografisk detaljbe- 

 handlet i et slutningskapitel omhandlende Trondhjemsfeltets erup- 

 tive bergarter (abyssiske og hypabyssiske facies). 



Av de optrædende iniektionsbergaiter er to typer fremtrædende., 

 die lyse hvite «g r a nit isk e» bergarter, av forskjellige forskere 

 benævnt hvite graniter, trondhjemiter og granodiøriter, og de mørke 

 sorte til grønne gabbro idale og a rn f i b o 1 i t i s k e bergarter. 

 Injektionerne er i almindelighet ikke bundet til bestemte horizon- 

 ter, de optrær overalt inden Rørosgruppens forskjellige omraader. 

 I de lavere horizonter av gruppens nordire, vestre og sydøstre strøk 

 optrær imidlertid sorte granatlørende amfibolitiske gangtog i saa 

 store masser, at denne amfiboilitbergart er blit en for disse horizonter 

 karakteristisk bergart. Jeg har iagttat disse gangtog paa en række 

 forskjellige steder, saaldes omkring Kjesbuvand, ved Thamshavn, 

 ved Hostavand og Ringevand, i trakterne vest for Reisfjeld, paa 

 Aandusfjeld og Aaneggen, i Opdail, i trakterne omkring Hummel - 

 f j eld osv. Mægtigheten av den zone, hvori disse gangtog optrær, 

 er forskjellig paa de forskjellige steder, den kan vistnok gjennem- 

 snitlig sættes til 1 å 2 km. Foruten i Rørosgiruppens lavere hori- 

 zonter i grænsestrøkene optrær arnfibolitbergarter ogsaa i central - 

 zonen, dog ikke her i saa karakteristisk utvikling. Deres stratigra- 

 fiske nivåa kan ikke bestemmes i denne sterkt sammenfoldede 

 zone, de synes imidlertid altid at være knyttet til de sterkest meta- 

 morfe partier (se herom senere). Ogsaa i Hovindgruppen optrær 

 amfibolitbergarter, saaledes i trakterne ost for Levanger. De er her 

 likesom i Rorosgruppen knyttet til de sterkest metamorfe strøk. 

 Amfibolitgangenes mægtighet ligger i almindelighet melleni ] A og 

 10 m. Gangene optrær altid konkordant indleiret glimmerskifer- 

 eller gneislignende bergarter. 



Ved siden av hvite graniter og sortgrønne gabbroiidale berg- 

 arter optrær ogsaa p e r i d o t i t e r paa en række forskjellige steder 

 inden Rørosgruppens oimraade. De spiller dog kvantitativt en 

 underordnet rolle. Disse bergarter er hittil kun iagttat i Roros- 

 gruppen ogBymarkgruppen, for den alt overveiende del i Rorosgrup- 

 pen. De maa derfor sammen med amfiboliterne betegnes som 

 Rørosgruppens mest karakteristiske eruptivbergarter. 



Ogsaa TOENEBOHM synes at ha været opmerksom paa dette 

 forhold: «Till Rorosskiffrarnes karaktåriistik», skriver han saa- 

 ledes, 1 ) «fordras åfven omnåmnandet af de i dem ganska talrika 

 forekonisterna af olivinsten och serpentin, stundom åtfoljda af 

 tål j sten . . . . » 



1 ) Tornebohm: Grunddragen af det centrala Skandinaviens bergbygg- 

 nad, side 76. 



