Geologisk-petrografisk beskrivelse av 

 Bymarkgruppen 



En forholdsvis langt mindre del av Trondhjemsfeltets midtparti 

 ■opbygges av Bymarkgruppen. Denne gruppe optrær: a) I et strok 

 paa nordsiden av Yærdalselven over Vuku. b) I et strok fra Trond - 

 hjems omegn sydvestover til Rindalen. Til diette strok horer bl. a. 

 Meldal ens «gronsten». c) I et strøk fra Rindalen sydostover til 

 Blankvandet. d) I et strok fra Garnes via Floren i sydvestlig ret- 

 ning over Selbusjoens vestre del via Støren til Rennebu. Mellem 

 Lyngsæteren og Almlivola er gruppen ikke fulgt kontinuerlig i 

 marken. Strokre tiningen paa begge steder antyder dog sammenhæng, 

 terrænget er imidlertid sterkt overdækket. Dette strok, som i 

 BUGGES tekst til Rennebu geologiske rektangelblad er betegnet 

 Storengruppien, er i trakterne omkring Blankvandet sammenhæn- 

 gende med strok b) og c). 



Bymarkgruppen opbygges for den væsenitligste del av g r o n- 

 s t e n e og grønstenss k i f e r b e r g a r ter med grø n- 

 s t e n s k o n g 1 o m e i å t e r, i underordnet mængde av k v a r t- 

 s i t e r (blaakvarts, jaspislag) og k a 1 k s t e n e. 



Gronsten og gronstensskiifer er med alle overgange baade struk- 

 turelt og mineralogisk forbundet med hverandre. Den normalut- 

 viklede gronsten har masse f ormet tekstur og basaltisk sammensæt - 

 ning og er i genetisk henseende en effusivstrøm. Den normalutvik- 

 lede gronstensskifer har skifrig tekstur og i almindelighei en sam- 

 inensætning, der ligger mellem basalt og sandisten. Den er i genetisk 

 henseende et «gronstensderivat» 3: dels en tuffbergart, dels ogsaa 

 et normalsédiment, dannet ved gronstensbergarters destruktion. 



Grønstenens væisentlige miinerailselskap er følgende: gron 

 hornblende, epidotmineraler, klorit, albit(oligoklas-albit), lidt kvarts. 

 Accessorisk indgaar biotil, titanit og ertsmineraler (bergarten er 

 petrografisk detaljbehandlet i mit arbeide over Trondhjems omegns 

 •geologi). 1 ) Strukturen er i almindelighet tæt til finkorning, ogsaa 

 ofte porfyrisk eller varioliitisk. Sjeldnere er strukturen lokalt nor- 

 malkornig. De sterkest metamorfe facies har krystallobilastisk 

 giranoblastisk strukturutvikling. Teksturen er masseformet til svakt 

 skifrig, undertiden lineær 2 ) (tydelig utviklet ved Tiller bro). 



t 1 ) Carstens : Geologiske undersøkelser i Trondhjems omegn, side 21 o. v. 

 2 ) Den lineære teksturutvikling betinger eksistensen av et pressionsmini- 

 mum, omkring hvilket der hersker trykmaksima. 



