70 C. W. CARSTENS [1919 



ved Svorksjoen er mægtigheten betydelig. Grønstenskonglomeratet 

 med sin forskjelligartede utvikling fremtrær i vakkert profil langs 

 hovedveien paa nordsiden av sjøen. Ved Sundet er ogsaa iagttat 

 boller av feltspatporfyrit. Alle de her nævnte forekomster tilhører 

 de øverste horizonter av Bymarkgruppens vestlige grønstensstrøk 

 (fra Trondh jerns Bymark sydvestover til Rindalen). — Grønstens- 

 konglomeratet øst for Bjørgen i nærheten av Moakanimen er fin- 

 bollet med kvartsit- og jaspiisholler. Strøket er NE og faldet steilt 

 SE. Konglomeratzonens mægtighet er her kun nogle meter. Østen- 

 for konglomeratet optrær en tilsyneladende masseførmet gronsten 

 med enkelte spredte jaspisboller (brudstykker). Vestenfor staar en 

 grøn lerglimmerskiferlignende bergart, sandsynligvis et gronstens- 

 derivat, længere vest en graa normal sandstensbergart. Gronstens- 

 derivatet er efter sit mineralselskap vistnok sikkert yngre end gron- 

 stenen og konglomeratet j: laigstillinigen er invertert og saaiedes 

 overensstienimende med Guldalsprofilet. Ogsaa ved Haga mellen! 

 Hovind og Støren viser grømstenskonglomeratets boller overveiende 

 sfærolitisk-ellipsoidaile forniier. Kun en mindre procent av boillerne 

 har kantform. Bollerne bestaar her for den væisentlige del av gron- 

 sten, kvartsit og jaspis. Finbollede kongloimeratzoner av ca. ^ m. 

 mægtighet optrær i stadig veksiellagring med tætte gronsten sskifer- 

 lignende bænke, sandsynligvis gronstensderivater. Begge de her 

 nævnte forekomster av grønsitenskonglomerat tilhører de øverste 

 horizonter av Bj^markgruppens gronstensstrok mellern Seilbusjøen 

 og Rennebu (efter BUGGE S toren gruppens basalhorizonter). 



Gronstenskonglomeratet viser saaledes paa de forskjellige steder 

 et i hovedtrækkene ensartet utseiende, detaljutformningen er dog; 

 paa en række punkter ogsaa inden et og samme gronstensstrøk 

 temmelig forskjelligartet. Sandsynligvis ligger der saaledes eri 

 fælles ensartet genesis til grund for alle disse varieteter. Mægtig- 

 heten er i de forskjellige strøk sterkt vekslende, fra 10 å 20 op til 

 etpar hundrede meter (medregnet de meilleim die enkeilte konglome- 

 ratzoner optrædende gronstens- og gronstensskiferlignende berg- 

 arter). 



Jeg har foretat en række mikroskopiske undersøkelser saavel av 

 konglomeratets grundmasse som av de melleniLiggende gronstens- 

 og grønstensiskiferliignende bænke. Konglomeiratgrundmassen viser 

 i almindelighet et temmelig ensartet utseiende. Mineralselskapet er 

 væsentlig kvarts (klastisk), kalkspat, ldorit og epidot. Strukturen 

 er finkornig, teksturen skifrig. Konglomjeratets overveiende velav- 

 rundede boller er saaledes sammenkittet i en uren kalksandstens- 

 masise. De mellemliggende gronstens- og gronstensskiferlignende 

 bænke viser derimot fra forskjellige steder noksaa forskjelligartet 

 karakter og synes dels at være av effusiv, dels av sedimentær natur. 

 De tætte til finkornige helt masseformedie gronsitensbænke er petro- 

 grafisk identisk med den ordinære gronstensbergart, hvor kvarts i 



