Nr. 1] OVERSIGT OVER TRONIiHJEMSFELTETS BERGBYGNING 89 



råler og jenierts. Accessorisk indgaar tiitanit. Strukturen 

 er porfyrisk. Makroskopisk minder Hollandets feltspat- og 

 hornblendeporfyriter meget om Kristianiafeltets essexitlavaer, 

 henholdsvis om labrador- og augitporfyriter. Analyser foreligger 

 desværre ikke av Hoilandsporfyriterne, mineiralselskapet taler dog 

 for, at alle disse bergarter er kemiisk meget nærbeslegtet. Høilands- 

 porfyriterne repræsenterer saaledes etter al sandsynlighet meta- 

 morfe facies av Kristianiafeltets porfyriter, karakteriseret ved pla- 

 gioklasmineralernes avkalkning og pyroxenmineralernes uralitise- 

 ring. I Almaasaasens vestlige skraaning optrær sammen med den 

 derværende f eltspatporfyrit en rodlig tufflignende bergart. 

 Br eceie struktur er ogsaa fliene steder iagttat. Porfyriterne og de 

 normalutviklede gronstene adskiller sig fra hverandre adskillig i 

 petroigrafisk utvikling og geologisk habitus, kemisk staar de dog 

 hverandre noksaa nær. Da gronstensbænkene med sikkerhet repræ- 

 senterer submarine lava strømme, kan muligens den forskjellig- 

 artede teksturutformning tyde paa, at porfyriterne i motsætning til 

 gronstenen er kommet til eruption i dagoverflaten. Herfor taler 

 vel tildels ogsaa porfyriternes sædvanlige mangel paa pyroklastisk 

 material. Porfyriterne er imidlertid paa de fleste steder dækket av 

 sedimentbergarter. Hvis porfyriterne derfor repræsenterer over- 

 flate strømme, maa landet atter være blit sænket under hav til ny 

 sedimjentationsavsætning. Sporsmaalet vil vel for tiden vanskelig 

 kunne avgjøres med sikkerhet, dog synes ihvertfald porfyriternes 

 effusive karakter at være fastslaaet. BRØGGER, 1 ) som i midten av 

 70-aarene foretok detaljerte undersokelser paa Hoilandet, har der- 

 imot opfattet porf yr itber gart erne som mjektionsbergarter under 

 navn av porfyragtige dioriter. Men TORNEBOHM, som arbeidet i 

 die samme trakter adskillige aar senere, syntes at være klar over 

 porfyriternes effusive karakter. «Dessa gironstener (dels hornblen- 

 deporfyriter, dels plagioklasporfyriter)», skriver ToRNEBOHM, 2 ) 

 «åtfoljas stundom af tuffartade bildningar, och sådana upptråda 



afven såsom inlagrmgar i Hoilandets lagerserie Af allt detta 



synes framgå, att gronstenseruptioner pågått under Hoilandsgrup- 

 pens skede.» 



Paa grund av sin forholdsvis store erosionsmotstand staar disse 

 porfyritbe r garter i alle Hoilandets topper og høidedrag, og deres 

 optræden som lokalt noksaa begrænsede lavahorizonter i forbindelse 

 med den store række dislokaitionsspalter har vel for en væsentlig 

 del bidrat' til utformningen av det sterkt kuperte skogterræng, som 

 i saa utpræget grad er karakteristisk for hele Hollandet. 



*■) Brøgger: Om Trondhjemsfeldtets midlere Afdeling mellem Gul- 

 dalen og Heidalen, se bl. a. side 26. 



3 ) Tornebohm: Grunddragen af det centrala Skandinaviens bergbygg- 

 nad, side 89. 



7 



