Nr. 1] OVERSIGT OVER TRQNDHJEMSFELTETS BERGBYGNING 91 



lomerat helt forskjelligartet dannelse, sandsynligvis tilhorer den en 

 stratigrafisk hoiereliggende horlzont. 



Foruten profilet Kvernaasen — Grotaas har jeg ogsaa opgaaet en 

 røkke andre profiler paa Hoilandet, saaledes profilet fra Eid (ved 

 Aanojens sydende) i ostsydostlig retning til Broka og profilet fra 

 Vikaas i ostsydostlig retning over Vehn (eller Ven) til Grotaas. 1 

 den førstnævnte av disse profillinjer (tildels tidligere omtalt) ligger 

 et mindre parti av Hoilandsavdelingen traugformig indekiemt 

 mellem to mot syd fremskytende tunger av den nordenfor liggende 

 Bymarkgruppe. Den vestligste av disse tunger (Myraasens gron- 

 sten) trænger mot syd helt frem til Bovra, den østligste endda læn- 

 gere mot syd, over Vennabakken helt f renn til Skjærs joen. I den 

 sldstnævnte profillinje ligger Venns lerskiferbergarter og kailkstene 

 (kjendt ved sine fossilforekomster) muldeformig sammenpresset 

 mellem Vennabakkens og Grotaasens ophvælvedie gronstensistirøk. 1 ) 



Den østligste av de fra nord fremskytende gronistenstunger ør 

 gronstenen i Grotaasen. Denne strækker sig som en skarpt opstik- 

 ken.de saddel fra Klevahammeren i sydvestlig retning over hele 

 Sundsetk jolen. Paa nord vestsiden ligger de milde Høilandsskifere., 

 paa sydostsiden de kompakte sandstens- og sparagmitbergarter, 

 begge bergartstyper direkte over Bymarkgruppenis grønstenskonglo- 

 merat (jaspiskonglomerat). Om Sundsetk j olens grønstenssaddel 

 ogsaa strækker sig sydvest for hovedveien Hovind — Krokstad er 

 endnu ukjendt. Muligens staar den i forbindelse med Bymark- 

 gruppen i Graahamjmeren. Isaafald ligger hele Hoilandsav- 

 delingen traugformig indesluttet i Bymarkgruppen, den kom- 

 mer saaledes ingen steder i direkte kontakt med Hovindgruppens 

 ositenforliggende sandstensavdeling (paa oversigtskartet er Sundset- 

 k jolens gronsten ikke forbundet med grønstenen i Graahamnieren, 

 men avbrudt i trakten omkring Espaasen). 



Flere av de ovrige profillinjer viser ofte en tiilsyneladende gjen- 

 tagelse av bergbygningen, sandsynligvis som folge av forhaanden- 

 værende forkastningslinjer. Disse forkasitningslinjer gaar hoved - 

 sagelig i retningen NNE e filer dype, tildels sitellle dalkløfter, delvis 

 ogsaa i retningen lodret derpaa. Ved disse disilokaitionslinier er 

 store dele av Hoilandet blit opspailtet i mere eller mindre rektan- 

 gulære former omtrent som. enkelte partier av rombeporfyromraa- 

 det i Kristianiaf eltet. I Hollandets sterkt skogdækkede terræng med 

 den rike vegetation falder imidlertid bestemmelsen av dislokations- 

 spalterne meget vanskelig. Forend detaljkartlægningen i disse 

 trakter (Melhusbladet) er tileindebragt, tor jeg ikke komme nærmere 

 ind paa spalternes antal, deres forskjellige strokretninger eller de 

 resp. spranghøider. 



De forskjellige bergartstypers mineralselskap og struktur viser,, 



*) Se B r o & 8' e r 1. e. side 8, fig. 2. 



