Nr. 1] OVERSIGT OVER TRONDHJEMSFELTETS BEKGRYGNING 93 



jen Danitjern — Høgaasen 1 ) er sandsynligvis ældre end trinucleus- 

 sandstenen, de repræsentener i profillinjen de lavere horizonter i 

 avdeling a. 



I Orkedalsprofilet mellem Kal stad og Bruholt ligger Hovind- 

 gruppens bergarter sterkt foldet, ogsaa her med en forholdsvis bety- 

 delig mægtighet. I nord hviler Kalstadkalken direkte paa Bymark- 

 gruppens øverste horizonter. Ved Kalstad er faldet steilt N-lig og 

 lagene saaledes inverteret. Efter BRØGGER 2 ) og KJÆR 3 ) maa Kal- 

 stadkalken paralleliseres med Høilandets kallestene (ved Vehn, 

 Stensæt og flere andre steder). De mægfige sandstensbænke med 

 indleirede lerskiferbergarter mellem Meldalens kirke og Bruholt 

 blir følgelig yngre end Hoilandisavdelingen. Men mangel paa fos- 

 silfund umuliggjør en nærmere aldersbestemmelse. Bergingeniør 

 BORCHGREVINK fandt sommeren 1918 en i Trondhjemisfeltet hittil 

 uk j endt fossilform. Fossilet blev indsendt til professor KJÆR til 

 bestemmelse. Paa anmodning har KJÆR herom velvilligst med- 

 delt mig følgende: «Ingeniør BORCHGRE VINKS fossil er fundet 1 

 km. vest for Øian ved Orkla i Meldalen. Det er en stor Ischadites. 

 Vi (j: KJÆR og HOLTEDAHL) har ikke kunnet identificere den med 

 nogen tidligere kjendt art. Slegten levet fra Ordovicium til Devon 

 og denne form kan derfor ikke ansees som noget ledaføssil.» Kalk- 

 stene av petrografisk samme karakter som Kalstadkalken danner 

 paa en ræidte punkter i Meldalen Hovindgruppens basalhorizonter. 

 De optrær saavel i vest paa Reisfj eldets østskiraaning som i syd i 

 trakterne omkring Aa og omkranser saaledes halvckkelformig 

 Hovindgruppens sydvestlige strøk. 



I Merakerp<rofilet fremtrær begge Hovindgruppens strøkomraa- 

 der, det vestlige strøk mellem Ranheim og Floren, det østlige strøk 

 mellem Brenna (ved Meråker station) og riksgrænsen. I begge 

 strøk er mægtigheiten meget betydelig. I det vestlige strøk, der mot 

 nord fortsætter helt frem til Værdalen, er likesom ved Hovind de 

 lavere horizonter mere lerskiferholdig end de høiere. Paa grund 

 av sterk metamorfose er lerskiferhorizonterne tildels fuldstændig 

 omvandlet til glimmerskifer. Sandstensbænkene og konglomera- 

 terne i de høiere horizonter bærer ogsaa tildels piræg av sterk om- 

 vandling. I de vakre skjæringer paa begge sider av Billedholmeri 

 tunnel mellem Hommelvik og Hell stationer fremtrær metamorfosen 

 meget tydelig. Sterke foldninger, krusninger og smaa forkastnin- 

 ger bærer vidnesbyrd om, at voldsomme kræfter her har været i 

 virksomhet. 



1 Aasen optrær i trakten omkring stationen lerglimmerskifere, 

 konglomerater og kalksteine i stadig veksellagring. Længere vest- 



*) Se Brøgge r 1. c. side 16. 



! ) Brøgger 1. c. side 20. 



3 ) K j a? r : Kalstadkalken, side 8 o. v. 



