Nr. 1] OVERSIGT OVKH TRONDlJJEMSFELTETS BERGBYGNING 107 



Til Trondhjemsfeltets sure erupitivsbeirgarter bor ogsaa rettelig 

 henføres de rode normalkornig eugranitiiske og porfyriske, mere og 

 mindre skil rige, g r a n i t b e r g a r t e r, som optrær i Rorosgruppens 

 lavere horizønter langs Vøsitranden og riksgrænsen, dasuten ogsaa 

 nord for Helgeaaen. Da imidlertid disse bergarter specieilt er karak- 

 teristisk for de omgivende prekambriske trakter, er de Mit behand- 

 let i et tidligere kapitel under navn av «ældre graniter». De optrær 

 ingen steder sammen med de hvite graniter, og no gat aldersforhold 

 kan som folge derav ikke utledas mellem disse 2 i petrografisk hen- 

 seende helt forskjelligartede bergartstyper. Da de rode graniter 

 imidlertid for dan væsentliige del er knyttet til grundfjeldet 

 (Ve strandens graa gneis) og kun undtagelsesvis optrær som injek- 

 tioner i Rorosgruppens lavere horizonter, synes de at være æ 1 d r e 

 end de hvite graniter, sandisynligvis ogsaa ældre end de hvite gra- 

 niters forste geaieraitiion (protogiingraniten i Trondhjems Bymark). 

 Eruptivvirksømheten i Trondhjemsf eltet har saaledes muligens 

 begyndt med de røde granitars injektion. 



Fremtidige undersøkelser, specielt i Jemtland, kan dog tænkes at 

 fore til et andet resultat. Mullfj altets granitporfyr er som før 

 nævnt patrografisk helt identisk med granitporfyren omkring 

 Nadalen. Denne sidste er med sikkerhet yngre end Rorosgruppens 

 lavere horizonter. Imidlertid er Mullfjållats granitporfyr, som av 

 TORNEBOHM blev opfattet som grundfjeldsbergart, eiter mine sidste 

 undersøkelser søm marene 1918 og 19, det sidste aar paa en studen- 

 terekskursion, en injektionsbergart i Hovindgruppen (f ossilf ørende 

 lerskiferbergarter og kalkstene tilhørende ovre ordovicium). Her- 

 paa tyder bl. a. følgende forhold: Erupitivmassivets absolute græn- 

 sefacies har en miere utpræget porfyr isk utvikling end centralpar- 

 tierne, som i almindelighet er finkornig eugranitisk, endvidere lig- 

 ger de omgivende sedimenitbergarter, larglimmerskifene og kalk- 

 stene, op til granitporfyren med en paa de forskjellige steder for- 

 skjellig stratigrafisk horizont. Basalkonglomerat er ikke iagttat. 



Efter forangaaende utvikling foreligger altsaa den mulighet, at 

 ogsaa Nedalens graniter og granitporfyrer og dermed vel ogsaa 

 Vestrandens rode graniter (samt Hærvolagraniten) er yngre end 

 Hovindgruppen. Imidlertid er de rode graniter aldrig iagttat som 

 gange i Hovin dgruppens bergarter paa norsk side av feltet, 1 ) heller 

 ikke er identiteten mellem Mullfjållats granitporfyr og Sylmassivets 

 granit helt ut bevist. Men forholdene i Jemtland synes allikevel at 

 tyde paa, at ogsaa de rode graniter tilhører den store foldningspro- 

 ces. Muligens danner derfor de rode graniter som de sureste led i 

 eruptionsprovinsen eruptivperiodens avslutning. 



*) Saakaldte granitiske «pseudiopegmatiter» hav jeg dog iaigttat paa for- 

 skjellige steder. 



