Nr. Il OVERSIGT OVER TRONDHJEMSFELTETS BERGBVGNING 111 



Y n g r e Sil u r. 1 ) 

 De hvite granitters 2den gene ratio n og de med disse bergarter 

 genetisk forbundne intermediære og basiske differentiationsfaoies 

 (= det store flertal av Trondhjemsfeltets injektionsbergarter). 



Eruptivb e r g a r t e r n e s k o n takl m e t a m o r f o seie n- 

 d e indvirknin g har altid været gjenstand for indgaaende 

 undersøkelser. Typiske kontaktzoner med karakteristiske kontakt- 

 mineraler er imidlertid forholdsvis sjelden. Men da de sterkest 

 metamorfe strak med væsentlig regionalmetamorf utvikling optrær 

 omkring de største og talrikeste eruptivinjektioner, har flere for- 

 skere allerede tidlig hæl det til den anskuelse, ait meitiamorfasen ial- 

 faid for en væsentlig del skyldes erupitivernes indvirkning 

 (TORNEBOHM-'), GOLDSCHMIDT 3 )).' Denne antagelse synes ogisaa at 

 bekræftes ved de senere undersokelser. 



Skiferbergarternes holeste rnetamorlosegrad naaes i den sydlige 

 del av feltet (syd for Merakerbanen) i Rørosgrupipens ophvadvede 

 centralstrok. Dette metamorfe parti svarer til den zone. som efter 

 GOLDSCHMIDT forer kalksilikatgneise og kalksilikatglimmerskifere. 

 Ingen steder er imidlertid eruptivinjektionerne saa talrike som 

 netop i dette strøk. Man faar et klart indiblik i (dette forhold i 

 Merakerprofilet mellem Floren og Meråker stationer, og paa fjeld- 

 stroket mellem Tydalen og Guldalen. Ogsaa i Rorosgruppens vest- 

 lige grænsestrok nær Vcistranden er me ta mor f osen temmelig sterk 

 (— GOLDSCHMIDTS granatzone). Overalt her optrær talrike^njek- 

 tioner av amfifoolit og hvit gra nit. tildels i saa stor mængde, at 

 glimmerskiferbergairten i kvantitativ henseende blir av helt under- 

 ordnet betydning. Tydeligst fremtrær imidlertid metamorfosens 

 forhold til eruptivinjektionerne i trakten omkring Skjotingen. Som 

 allerede tidligere omtalt opbyggies dette strøk av Hovindgruppens 

 bergarter, væsentlig av glimmerskifere, lergiimmersikifere og kalk- 

 steine. Omkring alle de derværende større eruptivmassiver naar 

 disse sedimentbergarter sit hoieste metamorfose stadium, saaledes 

 omkring selve Skjotingens massiv, cndvidere omkring Hojemshau- 

 gen og Ravloberget, hvor likeledes store og mægitige intrusiivmasser 

 optrær. Og med stigende avstand fra eruptiivgrænsen, blir meta- 

 morfosen gradvis svakere. Kontaktmineraler har jeg imidlertid 

 ikke iagttat i disse strok, skiferbergarterne har overalt ved eruptiv- 

 grænsen en typisk regionalmetamorf utvikling. 4 ) 



*) Injektionen foregik efter al sandsynligbet omtrent samtidig 1 med den 



sidste f jeldkjedef eldning, se heroin senere. 

 -) T o r n e li o lira : Grunddragen af det centrala Skandinaviens bergbygg- 



nad, side KIS. 

 a ) Goldschmidt : Geol.-petr. Stadien im Hochgb. d. siidl. Norwegens, 



III, side 35. 

 "*) Jeg har for tiden ander utarbeidelse et arbeide over nihieralselskap og 



kemisk sammenssetning hos lerskifersedimenter i forskjellig avstand fra 



