116 C. W. CARSTENS [1919' 



forskjelligartede gruber og skjærp, vandt VOGT frem til oven- 

 staaende resultat med hensyn til disse forekomsters genesis. 



Men det blev allikevel BRØGGER, som forte det genetiske diskus- 

 sionsproblem til en helt ut tilfredsstillende løsning. Paa et mote i 

 Kristiania videnskapsselskap september 1901 blev kisforekomster- 

 nes dannelse av BRØGGER 1 ) henført under den i geologien allerede 

 tidligere kj endte (og ogsaa av VOGT omtalte) proces. der forer navn 

 av magmatisk differentiation. Elter den magmatiiske differentia- 

 tionstheori er kisforekomsterne likesom nikkelmagnetkisforekom- 

 sterne utskildt av det gabbroidale magma i flytende aggregattil- 

 stand og derpaa injiceret gangformig i de omgivende skiferberg- 

 arter. 



Senere er differentiationstheorien antat av omtrent alle norske 

 geologer og bergmænd og med mere eller mindre berettigelse an- 

 vendt paa den aller største del av vort lands mange og høist for- 

 skjelligartede kisforekomsiter. Specielt har VOGTS store række av 

 malmgeologiske arbeider været av væsentlig betydning for for- 

 ståa el sen av kisiforekoimisternes natur, deres optræden og genesis. 



I Trondhjemsf eltet kan kisforekomsterne i morfologisk og gene- 

 tisk henseende henføres til flere helt forskjelligartede type r. De 

 vigtigste av disse typer er: 



A. Rørostypen 



Kisforekomster av denne type er allerede tidligere i literatureit 

 flere gange beskrevet av BRØGGER og VOGT, de" har hittil været 

 anseet som de mest karakteristiske og mest utbredte kisforekom- 

 ster. De ved denne type optrædende kismineraler er svovlkis eller 

 magnetkis med en større eller mindre tilblandiing av kobbe rkis. 

 Svovlkisens struktur er i almindelighet normalkornig. Kvarts ei- 

 det almindeligste gangmineral. Kisanrikniingen, som ved denne 

 type er genetisk knyttet til større eller mindre g a b b r o m a s s i- 

 v e r, optrær altid i iden omgivende bergart 2 ) (sidest en), i alminde- 

 lighet i en avstand av nogle dm. til flere hundrede m. fra gabbro- 

 massivets saale. Kisens modeirbergart, giabbrobergarten (i mange 

 tilfælder en norit), er altid langs eruptivgrænsen mere eller mindre 

 saussuritiseret og teksturelt ofte foirskifret, den er saaledes sand- 

 synligvis paavirket av de samme kræfter, der forte til kisens utpres- 

 ning av det fælles magma. 



Kisforekomster av Rørostypen er mest karakteristisk utviklet ved 

 Horos k o b b e r v æ r k s gru b e r, nord for Røros. Herfra er 



*) Se ref. av B r o g g e r s foredrag i Kr. V. S. F. 1901. 



") TJndtagelsesvis optrær ogsaa kisinjektioner inde i gabbro. 



