120 C. W. CARSTENS [1919 



overalt jevn overgang mellem normal trondhjemit og silikaitfri 

 magneititanrikning. 



Hos de aller fleste av Rodhammertypens kisforekomster er 

 kvarts det almindeligste gangmineral . Ofte indgaar der ved de 

 større kisanrikninger volumetrisk omtrent like meget kvarts som 

 kis. Undertiden er kiisroineralet (svovlkisen) i disse sterkt kvarts- 

 førende kLsgange forvitret indtil et dyp av flere meter fra dagover- 

 f laten. Derved er paa mange steder fremkommet et saakaldl 

 «kvart sskelet», speede] t pragtfuldt utviklet ved Rødhammeren og 

 Gre sl i gruber. 



Da de her omtalte kisforekomster i alle retninger er mest karak- 

 teristisk utviklet ved Rodhammeren, har jeg benyttet navnet R ø d- 

 hammertypen for kisforekomster av ovenfor beskrevne 

 karakter . 



Ældre forskere har ogsaa været opnierksoim paa die hvite grana- 

 ters kisføring, saaledes allerede HØRBYE, HAUAN og KJERULF. 

 «At der har fulgt svovlmetaller også med granitens injektion», skri- 

 ver KJERULF 1 ) under gjennemgaaelsen av D ovres, Orkedalens og 

 Guldalens hvite graniter, «ligesom forholdet er ved grønstene og 

 gabbro, fremgår ligeledes allerede af J. Hørbyes iiagtt ag eiser. 

 «Glimmerskiferen er faldbåndagtig, når den ligger mellem granit- 

 leierne.» Og K. HAUAN: Skiferne er i nærheden af granrten 

 (Mortenfjeld, Singsås) kissprængt, og overfladen viisier stærk rust- 

 farve.» Ogsaa HOLMSEN og A. BUGGE har iagttat kisanrikninger 

 omkring de saakaldte granulater (o: de hvite graniter) paa for- 

 skjellige steder inden Trondhjennsf eltet. Men begge disse forskere 

 opfatter feltets gabbroidale bergart som kisens moderbergart. Saa- 

 ledes skriver A. BUGGE i HOLMSENS 2 ) nylig utkomne arbeide over 

 Nord-Trondelagens kisforekomster: «Som nævnt har kisen fulgt 

 gabbrogangene og den har lettest fundet sin vei langs de haarde 

 granuliter. Særlig i Malsaadalen er dette forhold klart og som 

 nærmere blir omtalt ved gjennemgaaelsen av de enkelte forekom- 

 -ster, sees kisen at optræ anriket rundt granuliten, som ofte er 

 opbrutt til store linser, der ofte er omvandlet til en flimthaarcl 

 kvartsitisk utseende bergart. I Malsaadalen har tydeligvis bergar- 

 terne og kisforekomsterne været utsat for langit større tryk og om- 

 vandling end længer syd, og man finder derfor kun utvalsede 

 impregnationsforekomster, hvis praktiske utnyttelse er meget van- 

 skelig. — Længer syd, f. eks. ved Vingelen, synes ikke at ha været 

 saa stort tryk og saa sterk omvandling som i Malsaadalen, og man 

 finder her kisen langs sorte amfiboliter og ofte som en impregna- 

 tion i granuliten, som ogsaa hier er den bergart, langs hvilken gab- 



x ) Kjerulf: Om Trondh jerns Stifts geologi II, side 88. 

 a ) Holmsen: Fortsættelsen av Trondhjemsfeltets kisdrag mot nord, 

 side 177. 



