Nr. 1] OVERSIGT OVER TRONDHJEMSFELTETS RERGRYGNING 121 



bnoen findes. — Impregnationen i granuliiten kan undertiden bli saa 

 rik, at man faar malm med over 30 % svovl, og man finder ogsaa 

 rene kisansamlinger.» Eftier de undersøkelser, som jeg i malm- 

 geologisk retning har foretat paa en række forskjellige steder inden 

 Tiixmdhjenisf eltet, er imidlertid kisanrikiiingerne baade i Malsaa- 

 dalen og ved Vingelen genetisk knyttet til de hvite granitgange. 

 Paa HOLMSENS geologiske detaljkart over Mal sa a grubafelt 3 ) er 

 kisanrikningernes avhængighetsforhold til kvairtsporfyrit (hvit 

 gramit) saa sterkt ioiiiefaldende, ait jeg finder det merkværdig, at 

 den tanke ikke tidligere har vundet frem. 



E. Leksdalstypen 



De ved denne type optrædende kismineraler er i almindelighet 

 svovlkis og magnetkis. Kobberkis indgaar i helt ubetydelige mæng- 

 der. Magnetit er næsten altid tilstede. Kiseiiis struktur er tæt. 

 Kisaiirikningerne ved Leksdalstypens kisforekonister er topografisk 

 forbundet med basiske lavabergarter (gronsten), de er saaledes for 

 den væsentlige del knyttet til Bymarkgruppen. Kisanrilaiingieme 

 optrær som sedimentationslag av større og mindre mægtighet inde 

 i grønstensstrokeiie, adskildt fra hverandre dels ved skif erhorizon - 

 ter, dels ved gronstensderi vater og tuff lag. Ki slagen es kisgehalt er 

 sterkt varierende, albitfeltspat er det aimindeligste silikatmineral 

 (gangmmeral). Lagenes mægtighet er i ailmindelighet ubetydelig, 

 den ligger som regel meil em 1 mm. og nogle cm. Undertiden er 

 ogsaa de enkelte kislags mægtighet stønne, lokalt naar saaledes 

 mægtigheten op til 1 m. eller derover. Kislagene optrær sædvanlig- 

 viis sammen i stort antal, i veksellagring med mellemliggende berg- 

 artshoirizonter. Den samlede kismægtighet gaar saaledes ofte op 

 til flere m. 



J a s p i s 1 a g av adskillige m. mægtighet optrær undertiden i 

 kiishorizonternes hæng- eller liggzoner, tildels ogsaa inde i disse i 

 veksellagring med de forskjellige kislag, saaledes f. eks. ved en 

 række av Meldalsskogeiis kisforekonister. 



Ved mange av Leksdalstypens kisforekonister optrær en eien- 

 dommelig bergart, som ved grublerne i ailmindelighet benævnes 

 «svartfjel d». Denne bergart optrær dels som overgaiigsbergart 

 mellem kislag og gronstenslignende bergarter, dels ogsaa som selv- 

 slændig optrædende lag. «Svartfj eldet» er væsientlig samme nsat av 

 magnetit, klorit og hornblende (aktinolit), det synes efter sin geolo- 

 giske optræden og petrografiske karakter i genetisk henseende at 

 repræsentere et omvandlet jern rikt tuffsediment, muligens ogsaa 

 undertiden en omvandlet basailtvarietet. 



*) Holmsen 1. c. side 159. 



