124 C. W. CARSTENS [1919 



trær i grønstemshorizonter av utvilsom sedimentær karakter (des- 

 uten muligens ogsaa i eiffusivsitromme), maa disse dannelser nød- 

 vendigvis opfattes som sekundærprodukter av anden karakter end 

 de hvite granitganges mikropegmatitdannelser, som vel med sik- 

 kerhet repræsenterer primære krystallisationsprodukter. 



Kislag av Leksdalstypems karakter optrær overalt (ogsaa uten- 

 for Trondhjemsf eltet) i veksellagrmg med sedimentbergarter ind- 

 leiret i gronsiten (for den overveiende diel stratigrafisk tilhørende 

 Bymarkgruppen). Selve kislagene (de mere eller mindre kis- 

 sprængte bergartshorizonter) fremtrær teksturelt som typiske sedi- 

 mentationslag, deres konstante optræden i submarine lavahørizon- 

 ter betinger dog med sikkerhet en indirekte genetisk tilknytning 

 til vulkanismen. 



Kisforekomsterne ved Lillebo g r u b e r pa a Stord, som i 

 morfologisk henseende er identisk med Leksdalstypens kisfoirekøm- 

 ster, er imidlertid av FALKENBERG 1 ) opfattet som hydatogene 

 dannelser. Kismasserne ved Lillebo optrær som regel i veksellag- 

 ring med bergarter av helt sedimentær karakter, dels sammen med 

 alunskiferagtige lerglimmerskiferbergarter, dels sammen meid jas- 

 pislag. Men mellem de forskjellige kishorizonter staar grønstens- 

 bænke av petrografi sk samme karakter som Bymarkgruppens effu- 

 sivstrommie ved Trondhjem. Kisen ved Lillebo giruber synes saa- 

 ledes at være av sedimentær natur, dannet i vulkanisniens periode 

 i pauserne mellem de forskjellige submarine vulkanutbrud o: i 

 genetisk henseende helt analog Leksdalstypens kisforekomster i 

 Trondhj emsf eltet. 



Kisf orekomisterne ved Lokken g r u b e i Meldalsskogen er 

 derimot av FALKENBERG 2 ) opfattet som i n t r u s i v d a n n e 1 s e r. 

 Kisanrikningen ved Lokken optrær likesom Leksdalens, Skjødiskifts 

 og Stords kisforekomster i grønsten, tildels sammen med jaspislag. 

 Kismasserne er imidlertid ved Løkken teksturelt og kemisk av en 

 lidt anden karakter end Leksdalstypens kislag, saaledes bl. a. karak- 

 teriseret ved finkornig struktur og lokale anrikningen* paa kobber - 

 kis. I strøket vest for Lokken hovedgrube, i trakterne omkring 

 Fagerli, optrær forholdsvis storre giabhroidale injektioner, gabbro 

 er ogsaa paa vist i borhul ved Fagerli i kisens umiddelbare nærhet. 

 Den mulighet er derfor ikke udelukket, at kisanrikningen ved Løk- 

 ken er genetisk tilknyttet den gabbroidale bergart. Herpaa tyder 

 ogsaa den fra Lokken grube meget bek j endte kisbreccie, hvis dan- 

 nelse betinger injektion av epigenetisk kismagma. Kisanrikningen 

 omkring jaspislagene repræsenterer isaafald injektionsgange, og 

 kisforekomsterne ved Lokken, som morfologisk minder om Leks- 

 dalstypen, maa saaledes genetisk henføres til Rørostypen. Av 



l ) Falkenberg 1. c. side 145. 

 a ) Falkenberg 1. e. side 119. 



