132 C. W. CARSTENS [1919* 



«Åreskiffrar» er i disse trakter heilt identisk med Røirosgruppens 

 glimmerskiferbergarter og med de for demme gruppes lavere hori- 

 zoniter saa karakteristiske amifibolitbergarter. Disse bergarters 

 stratigrafiske stilling er saaledes helt ntormail. 



Paa flere forskjellige sitediar, saaledes ogsaa i trakterne ost for 

 Aursundsjo, er TOENEBOHMS overskyvninger ba se reit udelukkende 

 paa o i e g n e i s e n s tilisyneladende «abnorme» opitræden indie i 

 Sevegruppens eller Ronosgruppiens skiiferbergarter (sparagmiter). 

 Øiegnieisen er imiidlertid ikke som av TOENEBOHM amitat en grund- 

 fjeldsb erga rit med uforanderlig stratigrafisk horizont, den opitrær 

 derimot som allerede tidligere omtalt som injekitionsbergart i for- 

 skjellige stratigrafiske nivaaer, dels inde i siparagmiitformationen, 

 dels inde i Rørøsgruppen, dels ogsaa paa green sen mellem begge 

 disse formaitioner. 



Ogsaa langs Trondhjemsfeltefs vestgrænse opitrær efter 

 TOENEBOHM 1 ) lokalt flere overskyvninger, i disse trakter med 

 overskyvnimgisretninig mot vest, saaledes nord for A albu i Drivdalen 

 og længere syd, nordenfor Drivstuen. Paa begge disse steder er 

 overskyvniingerne baseret paa øiegneisems opitræden i henholdsvis 

 R oro sgr uppem s og Seve gr uppen s glim me r ski f er he r garte r. 



Den av TOENEBOHM i «Grunddragen af dat centrala Skandi- 

 naviens bergbyggnad» side 126 omtal tie overskyvning sydvest for 

 Malmo med overskyvningsretning mot SW 2 ) lar sig eifter de senere, 

 undersøkelser heller ikke lOpretholdie. Dem her optrædende granit- 

 bergart, som i syd overleirer de palæozoiske formationer, blev av 

 TOENEBOHM henfort til grundfj eldet, bergarten er imidlertid en 

 lidt skifrig varietet av feltets hvite granlier. 



De av TOENEBOHM omtalte overskyvninger i Tnondhjemsf eltet 

 har saaledes vist sig at være baseret paa geologiske og petroigrafiske 

 feilbestemmelser. Men da overskyvninger av ældre formationer 

 over yngre er et velkjemdt geologisk fænomem saaveil i Skamdina- 

 vien som i utenlandske f jeldkjeider, har jeg med særlig henblik paa 

 oversky viiingsfænomenet befare t store sitrækningeir av feltets græn- 

 seitrakter, ogsaa utenfor de av TOENEBOHM beskrevne omraader. 

 Det har imidlertid hittil ikke lykkedes mig paa nogeit punkt at 

 kunne paa vise overskyvninger. 



F o r s k y v n i n g e r av yngre formaitioner over ældre er dog 

 mange steder et veik j endt fæmomen, saaledes ved Stenifjeldet vest 

 for Storlien paa grænsen mellem Norge og Sverige. Stenifjeldet 

 opbygges av Hovindgruppens bergarter, fylliter og sandstenslag i 

 stadig veksellagring. 1 foten av fjel det sitaar Rørosgrupipens glim- 



x ) Overskyvningerne lanigs feltets øst- og- vestgrænser sitaiar omtalt 

 utførlig i T o r n e b o h ni : Grunddragen af det centrala Skandinaviena 

 bergbyggnad, side 127 o. v. 



2 ) Se ogsaa Tornebobni : Om den skandinavisikia fjallkedjans sydvest- 

 iinde, G. F. F. Bd. 25. 



