Nr. 1] OVERSIGT OVKH THONDHJKMSFKLTKTS BKKGHYGNING 133 



merskiferbergarter med ubetydelig mæglighel, disse overleirer 

 sparagniitformationens kvartsiter. I de laveste horizonter nærmest 

 Rorosgruppen er Hovindgruppens bergarter steikt foldet og pres- 

 set. Da Rorosgruppen overall synes sterkt ut valse l, har glidninger 

 efter al sandsynlighet fundet sted paa grænsen mellem sparagmit- 

 formationen og de overliggende formationsgrupper. Forskyvniings- 

 retningen er med sikkerhet E-lig. Herpaa tyder ogsaa en hoi lod- 

 retstaaende «glint», som paa Stenfjeldets østre side avskjærer 

 Hovindgruppens og Rorosgruppen s fort sætt else mol ost. 



Åre is kutan i Jemtland er over.skyvningshypolhesens klas- 

 siske fjeldomraade og arnestedet for «fjeldproblemet» 1 ). Efterat 

 overskyvningshypothesen nuaattte avvises for Trondhjemsfeltets 

 vedkommende, syntes imidlertid en kritisk gjennemgaaelse av de 

 geologiske forhold i Åreskutan og nærliggende fjeldtrakter at være 

 av stor interesse. Jeg har derfor i anledning utførelsen av dette 

 arbeide opholdt mig de to sidste sommere en kortere tid i Jemtland 

 i stroket mellem Storlien og Halland (straks østenfor Åre). 



Min opfaitning av Åreskutans bergbygning svarer i alt væsentlig 

 til REUSCHES 2 ) av 1891. I foten av fjeldet optrær glimmerskifere. 

 og kvartsiter gjennemvævet av gabbroidale bergarter, tildels med 

 ainfibolitlsk karakter, og hvite granlier. Holere oppe er eriipfiverne 

 de mest fremtrædende bergarter, dels hersker her hvite graniter, 

 dels gabbrobergarter. Selve toppen er opbygget av en normalkor- 

 nig, eugranitisk, temmelig masseformet noritbergart med følgende 

 mmeralselskap: diallag, hypersthen, metamorf gronbrun horn- 

 blende, plagioklas (av interrnediær sammensætning) og magnetkis. 

 Pyroxenmineralerne er i almindelighet paa overflaten omvandlet 

 til hornblende. Bergarternes fald er overalt i Åreskutan indadvendt, 

 stroklinierne optrær som folge derav som sluttede koncentriske 

 linler. 



Under Åreskutans mægtige fjeldmassiv ligger i vest ved Ullån 

 og i ost ved Undersaker umetamorf fossil førende silurisk lerskifer. 

 Men den skarpe grænse mellem de metamiorfe og umetainorfe 

 bergarter, som baade TORNEBOHM og HOGBOM paapeker, og som 

 efter disse forskere betegner forskyvningsplanet, har jeg ingen 

 steder kunnet iagtta. Der synes derimot overalt at være en tem- 

 melig kontinuerlig overgang fra lerskifer gjennem fyllitisk bergart 

 til glimmerskifer. 



Den samme opfatning deles ogsaa av VOGT, som efter opdrag av 

 S. G. U. besøkte Åreskutan i 1883. «Diet resultat, vi hår harva 

 kommit till», skriver VOGT, 3 ) «nemligen att från petrografisk syn- 



r ) Se Bjor lykke: «Fjeldproblernets» stilling- i Norge og Sverige ved. 



utgangen av 1909, N. G. T. Bd. 2. 

 -) Reusch : En dag paa Åreskutan, N. G. U. nr. 1. 

 s ) Vogt: Om malmforekomster i Jemtland och Herjedalen, S. G. U. 



serie C, nr. 89, side 4. 



