24 TH. PETERSEN [1919 



F. ved utjevning av resterne av den store haug paa Melhus, 

 Overhalla, hvorfra den bek j endte baatgrav skrev sig, som inde- 

 holdt et rikt mandlig oig kvindelig gravutstyr, deriblandt et keltisk 

 relikvieskrin (T. 6575 ff., 8140 ff. Gfr. VSS. 1902, 6, 3; 1907, 9, 7. 

 Th. Petersen: A celtic reliquary found in a Norwegian burial 

 mound.) Etterat denne grav i 1907 var ut tat, blev det tillatt grund- 

 eieren at disponere over resterne av haugen, som forlængst var bli t 

 odelagt ved grustak. Der stod da tilbake et storre segment av den 

 nordre halvdel. Hosten 1916 stotte man under en græstorv paa en 

 storre del av de ovenfor beskrevne gjenstande, deriblandt de tre 

 ovale spænder. Arbeidet blev straks stanset, og museet varslet. 

 Ved eftergravningen to aar senere viste det sig at der i den nordre 

 del av haugen, hvis tvermaal maa ha været c. 22 m., har været 

 nedsat en anden baat, orienteret likesom den tidligere i haugens 

 centrale del fundne i retning omtrent nord — syd, etter dalstrøket. 

 Der gjenstod endnu efter klinknaglernes plads at dømme c. 1,5 m. 

 av baatens nordre ende. Avstanden fra stavnen til haugens nordre 

 kant har været c. 4 m. Ogsaa denne baat maa ha været nedsat 

 ganske høit oppe i haugen; allerede ved det første spadetak kom 

 man saaledes ned paa klinknagler. Ved e>ftergravningen fandtes 

 dels oppe i haugen, dels ved gjennemgaaelsen av den tidligere ut- 

 kastede jordfyld et brudstk. av den ene armbøile, desuten foruten 

 endel klinknagler ogsaa no. I d, II a, c — e. Det brændte bemstykke 

 laa noget utenfor baaten, mens den sammensmeltede perle (no. 

 II a) fandtes under en av græstorvene over baaten, men et stykke 

 borte fra de øvrige perler i fundet. De rødbrændte lerstykker laa 

 spredt i jordfylden. 



Det fremgaar saaledes av dette fund, at Meilhushaugen ogsaa har 

 indeholdt en sekundærgrav bestaaende av en baat, hvori en kvin- 

 delig skeletgrav. At denne baat maa være senere nedsat end den i 

 haugens centrum tidligere fundne, som kan dateres til vikingetidens 

 ældste avsnit, kan man vistnok med sikkerhet slutte av dens perife- 

 riske plads. Nogen større tidsfor skjel mellem de to grave er der dog 

 ikke. Ogsaa den nye grav, hvori vel en kvindelig slægtning, maaske 

 en datter av egteparret i centralgraven har fundet sin sidste hvile, 

 maa dateres til samme tidsavsnit. 



Foruten de to s k e 1 e t g r a v e har imidlertid denne haug. som 

 omtalt i «A celtic reliquary» s. 11, ogsaa indeholdt en brand- 

 g r a v, hvis datering ikke er ganske klar. I motsætning til hvad 

 jeg tidligere har uttalt, er jeg nu mest tilboielig til at opfatte den 

 som den ældste av de tre grave. De rester av denne (II a— e) som 

 fandtes spredt i haugfylden under utgravningen av den nye baat- 

 grav, har neppe ligget in situ, men tor antages at være fort bort 

 fra sin oprindelige plads under den oprotning som haugen har 

 været utsat for ved nedsættelsen av den sekundære baatgrav. 

 Gave fra gaardbruker Johannes Melhus (11912). 



