36 TH. PETERSEN [1919 



med et tvermaal av c. 1 m., nogen hvilende paa undergrundens 

 Sand, andre litt høiere oppe, og spredt over en flate av omkring 400 

 kvadratmeter. Rundt hver grue iagttok grund eieren, fisker og 

 gaardbruker IvarHæsjevik sammen mied sin nabo Kristian 

 Hoff en rund, lav stenmur, og deres indtryk var at gruerne dan- 

 net centrum i runde hytte- eller gammetomter med et skjønsmæs- 

 sig anslaat tvermaal av c. 3 m. Gulvet i disse tomter, som altsaa 

 ikke alle laa i samme nivåa, var tildels dækket av heller, særlig 

 omkring gruerne og navnlig paa den ene side av disse (mot ind- 

 gangen?). I og omkring tomterne fandtes de ovenfor beskrevne 

 gjenstande samt endel dyreknokler. Fundpladsem ligger 6 — 7 m. o. 

 h. Jorden var her mork og kulholdig. Længere nede mot sjøen er 

 terrænget mere myrlænåt, og melleni myren og undergrunden 

 kunde man her iagtta et lag kulholdig matjord. I en avstand av 

 e. 50 m. fra sjøen og c. 3,5 m. over høiieste flomaail stolte man paa 

 bunden av myren i en dybde av c. 1,5 m. paa en mængde knokler, 

 som dog ikke blev tat vare paa. 



Noget ovenfor tomtepladsen, i den ovre del av det stykke, som 

 hittil er tat under kultur, blev der oppe i jordlaget avdækket tom- 

 merstokkeir til et hus samt en mængde store klinknagier. Dette 

 sidste fund synes at stadfæste et gammelt sagn o>m at her engang 

 skal ha bodd en jægtskipper. 



Denne boplads maa antagelig dateres til middelaldere n. 

 Der er intet som bestemt peker mot en ældre tid, mien yngre end 

 middelalderen kan fundet heller ikke godt være. Pilespidsenes 

 form og kulturlagets dybdeforhold peker mot et ældre avsnit inden 

 perioden, skjønt den lille armbrustpiilespidis vel trækker noget 

 nedad. Ogsaa jernsakemes delvis sterkt medtatte tilstand taler 

 for adskillig ælde. Men bebyggelsen kan jo ha strakt sig gjennem 

 et længere tidsrum. Der har saaledes herute ved den avsideslig- 

 gende vik været et fiskerieie i middelalderen. Mindet herom synes 

 endnu at ha holdt sig i tradiitionen, som vet at fortælie at den 

 ældste bebyggelse paa Blomsøy var paa dette sted, der som foran 

 nævnt endnu kaldes «Toften». Fremdeles kan nævnes at et nes 

 paa den anden side av «osen» kaldes N a u s t b e r g e t, og mel- 

 lem dette og stranden nedenfor bopladsen har der gaat en sten- 

 foro, hvorav der endnu ved utfjæret sjo skal kunne sees levnin- 

 ger. Fundenes karakter svarer til hvad der fremdrages fra middel- 

 alderske kulturlag i Trondhjem og fra gamle hustomter omkring i 

 bygderne. Navnlig er redskaper til spinding og væving som 

 haandtenshjul og vævlod, samt brott av kleberstenskar typisk for 

 fund av denne art, og forsaavidt frembyr ikke Blonisoyfundet noget 

 særlig paafaldende. 1 ) Imidlertid synes findemes oplysninger am 



s ) Det eiendommelige øksehlad lit. p med de 6 huller virker dog fremmed 

 og turde niaaske ha sine paxalleler i en østligere kulturkreds. 



