12 MAGNUS OLSEN [1919 



som Forstemann slutter a f Stedsnavnet Ehingas (i Egnen ved 

 Freising). Jfr. ei lign Krogsta (Norg. Indskr. [I] S. 129) » 



Denne opfatning tør imidlertid nu betragtes som gjendrevet 

 ved fremkomsten av den nøiagtig overensstemmende Utgaard- 

 indskrift. Her maa vel av reale grunde et mandsnavn synes 

 likefrem utrolig, og det vilde ogsaa være paafaldende, at et saa- 

 dant skulde optræ, skrevet nøiagtig paa samme maate, i to med 

 hensyn til sted vidt adskilte indskrifter. Dertil kommer, at der, 

 som allerede antydet, er stor sandsynlighet for, at Utgaard-ind- 

 skriften er magisk, idet den er indridset paa en gjenstand, 

 hvortil, som konservafor Th. Petersen i det foregaaende avsnit 

 har godtgjort, overtro ganske sikkert har knyttet sig. 



I og for sig er det ogsaa, naar man nærmere betragter selve 

 runerne paa Utgaard-stenen (og paa brakt. 63), ganske naturlig 

 at tænke sig, al disse har utgjort en magisk indskrift. 



Ved tolkningen av runerne kan man gaa frem efter et av de 

 to principer: enten skal der ved fi og M tåges hensyn til disse 

 runers navne — henholdsvis : ' : 'ehwaR «hest» (ifølge S. Bugge, Norg. 

 Indskr. Indl. s. 61 f.) og *ansuR, en aas, en av guderne — , saa- 

 ledes at navnene danner grundlaget for de tilsvarende runers 

 tryllekraftige anvendelse (jfr. Norg. Indskr. II s. 601 f., 671), eller 

 de to runer skal betragtes som begyndelsesrunerne i forkortet 

 skrevne ord (jfr. smst. II s. 652, 670). 



Av de to her antydede tolkningsmuligheter synes den første 

 ikke at kunne gjennemføres paa en tilfredsstillende maate. Vist- 

 nok passer £ = : ' : 'ansiiR fortrinlig som magisk rune (jfr. smst. II 

 s. 600 ff.); men ved M = *ehwa.R har man vanskelig for at tro, 

 at et tryllekraftig ord er ment. Jeg finder derfor, at det er rime- 

 ligst at holde sig til den anden mulighet, hvorefter Mf 1 skal læses 

 som et med e- begyndende ord + et med a- begyndende ord. 

 Dette sidste kan naturligvis utmerket godt være det i magi pas- 

 sende ord *ansiiii, som da her vilde være forbundet med et andet 

 ord, som ikke tillike var runenavn. 



I virkeligheten er vistnok denne mulighet for forklaring av 

 nidskriftens £-rune den, som ligger allernærmest. Det kunde da 

 synes rimelig at søke ogsaa i M-runen en lignende forkortning 

 av en gudebetegnelse. Dette kan jeg imidlertid ikke gjøre sand- 

 synlig ut fra Utgaard-stenen alene. Derimot naar ogsaa brakt. 63 

 tåges med i vore overveielser — ut fra den forutsætning, at der 

 er fuld identitet mellem de to indskrifter 3M — , synes der at 

 aapne sig en utvei til en fyldestgjørende tolkning. 



Den sjællandske brakteat nr. 63 er med avbildning utgit av 

 George Stephens i Old Northern Runic Monuments» II (1868) 



