Nr. 2] EN RUNEAMULET FRA UTGAARD, STOD 15 



eller cirkeltegn synes at ha andre forbindelser, og det er ikke 

 utelukket, at de er blot og bart ornamentale. 1 ) Langt nærmere 

 til sammenligning kommer et hellig tegn paa det ene (det kor- 

 tere, runebeskrevne) av de to guldhorn fra Gallehus, idet dette 

 tegn efter formen tør ansees for likefrem identisk med skive- 

 korset paa brakt. 63. 



Om billederne paa de sønderjyske guldhorn har Axel Olrik 

 efterlatt sig en høist værdifuld undersøkelse, «Gudefremstillinger 

 på guldhornene og andre ældre mindesmærker», som er utgit i 

 «Danske studier» 1918 s. 1 ff. Her lykkes det ham, i delvis til- 

 slutning til Worsaae, at paavise de hovedguder (spyd- og ring 

 guden «Odin», den trehodede, av keltisk paavirkning prægede 

 tordengud «Tor» med øks og buk, frugtbarhetsguden «Frøi» med 

 kornsigd og hest, «krigerparret» o. a.), som dyrkedes i Jylland 

 i begyndelsen av 5te aarh. 2 ) Men guldhornenes 12 billedflater 

 (5 ringe paa det mindre, runebeskrevne horn [A-E] og 7 paa 

 det større [a-g]) indeholder ogsaa, navnlig de 5 første («øverste») 

 et mylder av tegn: stjerner, rosetter, «trekors» (Iriskeler) og for- 

 skjellige slags firarmede og ottearmede kors. Flere av disse kan 

 tildeles bestemte guder — saaledes synes triskelen at tilhøre 

 «Odin» og «tverkorset», en utformning av hakekorset (?), «Tor* 

 — , eller de symboliserer bestemte gude verd en er, saaledes som 

 stjernen (gudehimlens tegn) og — ialfald delvis det tegn, som 

 fremviser fuld identitet med skivekorset paa brakt. 63. 



For forekomsten av det firarmede skivekors paa runehornet 

 formulerer Olrik den regel, «at det brugt som personligt tegn 

 (ved hovedet) betyder Frøj, og brugt upersonligt betyder 



minder fig. 385 (= Stephens brakt. 104, Bugge Aarbøger 1905, s. 295 fl. 

 [med et meget usikkert forsøk til tolkning av brakteatens runeindskriftli. 

 «De bada forstnåmnda hora till den sydsvenska afdelningen och den 

 sista till den dansk-svenska afdelningens danska typ» (Salin). De to rune- 

 løse «s3'dsvenske» brakteater har skivetegnet og hakekorset paa hver 

 sin side av menneskehodet, mens runebrakteaten Stephens 104 har begge 

 tegn anbragt foran ansiktet likesom brakt. 63, der, som nævnt, tilhører 

 den samme type. (Derimot staar paa brakt. 104 den lange runeindskrift 

 langs randen under dyrefiguren.) 



1 ) Salin sammenstiller skivetegnet, som paa de to «sydsvenske» brak- 

 teater optrær sammen med hakekorset, med tegnene paa den beslegtede 



j (runeløse) brakteat fra Hven, som han avbilder s. 58 (fig. 71): hakekors 

 og to koncentriske cirkler paa hver sin side av menneskehodet. Han er 

 tilbøielig til at tro, «att dessa koncentriska kretsar och det ofvannåmnda 

 tecknet beteckna samma sak». «Detta tecken, skifvan med punkterna 

 omkring, kan lor otrigt spåras langt tilbaka i tiden, och synes ofta vara 

 rent ornamentalt». 



2 ) Til denne tid (som falder midt i «brakteat-tiden») henføres guld- 

 hornene av Oscar Almgren, Namn och Bygd II (1914) s. 217 ff. Her op- 

 lyses, at ogsaa Montelius «kommit till samma uppfattning angående ut- 

 gångspunkterna for hornens datering». 



