22 MAGNUS OLSEN [1919 



frugtbarhetsgudinder. 1 ) Disse er i den høiere, offentlige kultus 

 utsat for at trænges helt i bakgrunden av mandlige guddomme 

 — de nævnte «æser» og «vanerne» Frøi og Njord — , hvis gamle 

 forbindelse med jordens vækstkraft helt eller delvis kan løses 

 (jfr. t. eks. Tor), eller hvis egenskap av frugtbarhetsguder kan 

 forsterkes ved optagelse av de speeialfunktioner, som man paa 

 et mere primitivt trin har tillagt særguderne for landbrukets for- 

 skjellige grene, korn-vætter o. 1. (jtr. Byggvir, bygg-guden, i Edda 

 mythologien Frøis tjener, men oprindelig en selvstændig gud, 

 optat av finske folk som [Pellon] Pekko) . 



Guldhornenes gudekreds tilhører samtidens høieste kultus, som 

 røber forbindelser utad med mere fremskredne gudsdyrkelses- 

 former. Her findes ikke billede av nogen kvindelig jord guddom, 

 kun, som det synes, et geografisk omraade «Jorden», merket ved 

 sit eget tegn og repræsentert ved en mandlig guddom («Frøi»), 

 som fører en hest i tømme og bærer kornsigd i sin haand, som 

 altsaa raar for trivsel i stald og paa aker. 



Men ute i de lavere lag, i privatlivets magi, kan den ældgamle 

 forestilling om en himmelmagt, som med Jorden avler grøde paa 

 marken og trivsel i menneskelivet, ha holdt sig. Ut fra denne 

 forestilling lar runerne og de hellige tegn paa brakt. 63 sig — 

 alternativt — forklare. Ut fra den blir ogsaa Jqi'6 i Edda-mytho- 

 logien forstaaelig; hun kan bero paa en yngre tids refleksion 

 over den folkelige gudepaakaldelses «Jord og Aas» eller «Jord og 

 den høie Himmel», støttet ved den mythiske digtnings Fjgrgyn, 

 en fjern utløper av en ældgammel forestillingskreds, hvortil ogsaa 

 hørte en mandlig guddom Fjyrgynn, som svarte til litauernes 

 tordengud Perkånas. 



I det foregaaende har jeg allerede git et svar paa det spørs- 

 maal: hvad tilsigtet runerne M £ e a og de to hellige tegn paa 

 brakteaten? Denne har været baaret om halsen som en magisk 

 virkende gjenstand og har stillet sin eier under beskyttelse av 

 de magter over jorden og paa jorden, som sammen virket til 

 menneskelivets trivsel. Hvor levende bevisstheten om det mand- 

 lige ved £ (og hakekorset) og det kvindelige ved M (og jord-teg- 

 net) har været, kan vi ikke si, og det er vanskelig at avgjøre, 

 om vi (naar vi alternativt tolker a som *ansu.R, ental) skal kalde 

 «Aasen» likefrem for Tor (jfr. s. 14). Vi kan heller ikke avgjøre, 

 om der har været tillagt runeamuletten særlige kræfter i bestemte 

 retninger (f. eks. tænkt som rikdoms-øker likesom pengestykker 



l ) Jtr. K. F. Johansson, Uber die altindische Gottin Dhisåna und Ver- 

 wandtes (Skrifter utg. av K. Humanist. Vetensk.-Samf. i Uppsala. 20:1), 

 1917, s. 98 ff. 



