24 M. OLSEN. EN RUNEAMULET FRA UTGAARD, STOD [1919 Nr. 2] 



ogsaa cunnus antydet, 1 ) og har vi ved avskavningen at gjøre 

 med en magisk handling, som danner en parallel til den angel- 

 saksiske akersignings «Hil dig, Jord, menneskenes moder, vær 

 du voksende i Gud(en)s favntak»? Nærmest vilde da Utgaard 

 amuletten som et tvekjønnet gudesymbol bli at sammenstille 

 med de hermaphroditiske gudebilleder, som Edvard Lehmann 

 (Maal og minne 1919, s. 1 ff.) finder fremstillet i bohuslenske 

 helleristninger. 2 ) 



Noget bestemt svar paa disse spørsmaal vover jeg ikke al gi. 

 Det vil neppe heller være mulig, saalænge vort materiale er saa 

 knapt. Ved det her fremlagte tydningsforsøk, som uavhængig 

 har kunnet gripes an fra forskjellige utgangspunkter — Utgaard- 

 indskriftens overensstemmelse med brakt. 63 og stenens rigtignok 

 mindre sterkt fremtrædende ydre likhet med den phalliske Aastan- 

 sten — , og som desværre ikke har kunnet munde ut i en bestemt 

 formet tolkning, har jeg villet vise, at der kan tilveiebringes en 

 sammenhæng mellem de to magiske e a-indskrifter og andet 

 religionshistorisk materiale, nærmere og fjernere. Brakt. 63 er 

 væsentlig samtidig med de billedsmykkede guldhorn, hvormed 

 den har et hellig tegn tilfælles. Til omtrent den samme tid — 

 5te aarh. eller et av aarhundrederne deromkring — blir det da 

 kanske "ogsaa rimeligst at henføre Utgaard-indskriften. Iethvert- 

 fald godtgjør runerne, at nidskriften er «urnordisk» — nærmere 

 kan dens tid ikke bestemmes ut fra runeformerne og de av tyd- 

 ningen forutsatte sprogformer [e(rpu) uten u-brylning] — , og til 

 den ældre jernalder henviser ogsaa de arkæologiske undersøkel- 

 ser, som er foretat i nærheten av Utgaard-stenens findested (se 

 ovenfor s. 4 ff.). 



- 1 ) Jfr. Cunni Diaboli, munkenes haanende benævnelse paa klipperev- 

 ner, hvorigjennem man i Yorkshire brukte at krype for at faa bot mot 

 sykdom (Kr. Nyrop, Dania I s. 16, i en utvikling, hvor ogsaa adskillig 

 andet, f. eks. det s. 28 anførte, fortjener opmerksomhet i denne sammen 

 hæng). 



2 ) Jtr. Tacitus, Germ. 2: «celebrant carminibus antiquis . . . Tuistonem 

 denm terra editum et fllium Mannum originem gentis conditoresque». 

 Her møter vi efter den vanlige forklaring et hermaphroditisk, av Jorden 

 født guddommelig væsen, far til «Mand (Menneske)»: Tuisto at sammen- 

 stille bl. a. med gl. norsk tvistr, tystr «tvedelt» og nytysk dial. twister 

 «Zwitter». 



Trykt 23 /e 1920. 



