Nr. 6] FRA DEN ROMERSKE JERNALDER I TRØNDELAGEN 7 



forbindelse med mæanderen. G. Schwantes, som har behandlet 

 disse lerkar 1 , ser i denne ornering et utslag av lyst til variation i 

 lerkarornamentiken 2 . Det synes dog mindre rimelig at et saavidt 

 utbredt ornament alene skulde skyldes en lyst til at variere i møn- 

 stret. Snarere kunde man anta en paavirkning fra bronsekarrene. 

 Det har i denne forbindelse sin interesse at finde ornamentet paa 

 et lerkar — fra den kjendte gravplads ved Darzau 3 — som tydelig 

 i den utformning foten har faat, rober indflydelse fra bronse- 

 karrene. 



Merkelig er ogsaa den anden bronsekjedel i fundet, likesom 

 den foregaaende kun bevaret i fragmenter; men den kan dog godt 

 sees at ha været av den riflede form R. 351. Ører og hank er for- 

 sølvet. Ørene, som meget ligner fig. 27 i H. W i 1 1 e r s, Neue Unter- 

 suchungen, er fæstet til karret ved tapper. Hanken, hvis ene ende 

 mangler, er trind paa midten og flat i enden, hvor den er prydet 

 med smaa indstemplede ringer. Dens avslutning viser tydelig at 

 den er en degenereret ætling av de hanker hvis ender var formet 

 som et svanehode. 



Disse riflede bronsekar som W i 1 1 e r s betegner som de bedste 

 produkter av den romerske bronseindustri, er sjeldne i norske fund. 

 Til de to eksemplarer som nævnes av O. Rygh 4 , kan nu foies 

 et tredie, som i 1889 fandtes ved Leangen i Sundalen, Nordmøre, 

 hvorfra det indsendtes til Trondhjems museum uten nærmere op- 

 lysninger 5 . Ogsaa dette kar er defekt, kun den ovre halvdel er 

 bevaret, men det byder paa den lille variation i utstyret at det ikke 

 har ører hverken oventil eller paa siderne. 



Ved H. W i 1 1 e r s' undersøkelser har man nu et godt og sikkert 

 kj endskap til disse kars alder og hjemsted. Det vites at de er for- 

 arbeidet i Capua, hvorfra de ældste stykker levertes kort for den 

 store naturrevolution i aaret 79. Om deres tidsstilling i Norden 

 faaes der besked gjennem de rikt utstyrte sjællandske grave, hvorav 

 de yngste med kar av omtalte form tilhører tiden omkr. 250 e. Kr. 6 



Til et komplet utstyr av bronsekar hører ogsaa ose og sil som 



1 G. Schwantes, Zur Entwicklungsgeschichte der Måanderurnen des 

 Elbgebietes, Pråhistorische Zeitschrift VII, s. 45 ff. De lerkar som inter- 

 esserer her, er avbildet fig. 1 — 4 og SO 1 — -33. Jfr. K e an b 1 e, Horae fera- 

 les pl. XXXII fig. 8 og J. M e s t o r f , Vorgeschichtliche Altertumer aus 

 Schleswig-Holstein fig. 403. 



2 S chw a n t e s, s. 59. 



3 Avbildet hos Schwantes. 

 * Tekst til R. 351. 



5 Ab. 1889, s. 82, 



6 H. W i 1 1 e r s, Neue Untersuchungen uber die romische Bronzein- 

 dustrie von Capua, s. 60 f. Jfr. S. Muller, Juellingefundet, Nordiske 

 Fortidsminder II, s. 33 f., og F. K a u f f m a n n, Deutsche Altertums- 

 kunde I, s. 471. 



