24 



A. BJVRN 



[1919 



gravning, saa meget kan være gaat tapt. Ialt kan der anføres fem 

 fund med syv mere eller mindre defekte lerkar, og av disse slutter 

 fire sig til typen R. 361. Mere interesse knytter der sig til et fund 

 fra Vist i Verdalen 1 med fragmenter av to lerkar, hvorav det ene 

 synes helt at ha motsvaret S. Mulle r, Ordning II, 157. Der sees 

 den samme korte hals og de horisontalt stillede brede furer oven- 

 for buken, videre har karret en kort og smal, men sterkt bøiet hank 

 som tar sit utspring fra mundingen. Av det andet kar er der for 

 litet levnet til at formen i sin helhet kan bestemmes, men den 

 turde staa R. 369 meget nær, idet fragmenterne har de samme 

 furer og knopper og ogsaa de samme vinkelstillede streker som 

 ornament. 



En gruppe for sig danner v aab eng r av ene. Det er forlængst paa- 

 vist at graver rummende kun det som horte til krigerens utstyr, 

 er sjeldne i romersk tid 2 , likesom det i det hele ikke har indgaat 



Fig. 15. i/i. 



i gravskikken at vaaben i større antal skulde medgives den døde. 

 Slik er da forholdet ogsaa for Trondelagen, hvor der vel kan pekes 

 paa en række vaaben som dog for den største del er fundet en- 

 keltvis 3 , men paa faa grave hvor vaaben er det centrale. Det turde 

 være unødvendig her at opregne hvilke vaabenformer og hvilke 

 vaabenkombinationer som forekommer, det skal bare merkes at 

 sverdet, det aristokratiske vaaben som B. Brown har kaldt det, 

 er sjeldent. Det foreligger ialt kun i 9 eksemplarer, hvorav et er 

 enegget som R. 190, og de øvrige som R. 189. Av de tre typiske 



1 L. c, s. 36. 



2 H. Shetelig, Vaabengrave fra Norges ældre jernalder, Ab. 

 1900 s. 1 ff. 



3 I mange tilfældér sikkert rester av et gravutstyr. 



