104 TIGEUSTEDT, BLODMÄNGDEN FRÅN VENSTRA HJERTKAMMAREN, 



Perioderna 26 och 27 visa en liten pulsfreqvens, med ökad 

 puls- och sekundvolym samt ett stegradt blodtryck: 



Period. 



Medeltryck; mm. Hg. 



Pulsfreqvens 

 på 10". 



Pulsvolym ; 

 ccm. 



Sekund- 

 volym ; ccm. 



Aorta. 



Carotis. 



26,27 



1461 



124^ 



22.2 



0.81 



1.77 



Derpå inledes vid början af per. 28 en qväfning, afsedd att 

 försätta kärlcentra i en starkare verksamhet. Denna qväfning 

 varar 58 sekunder (per. 28 — 34). Under densamma håller sig 

 medeltrycket någorlunda oförändradt: det vexlar i aorta mellan 

 151 och 136, samt i carotis mellan 129 och 116^2 ™ni. Hg. 

 Dereraot aftaga puls- och sekundvolymerna betydligt, den förra 

 från 0.8 (per. 28) oaf brutet till 0.4 3 (per. 34), den senare från 

 1.80 (per. 30) till 1.2 9 (per. 34). 



Genom qväfningen minskas naturligtvis hjertats arbets- 

 förmåga, ehuru denna minskning, såsom särskildt KoNOW och 

 Stenbeck visat, under en kortvarig qväfning icke är betydlig. 

 Detta jämte de rubbningar, som preparationen förorsakat, gör 

 visserligen, att hjertat, vid den genom qväfningen utlösta samman- 

 dragningen af kärlen i det stora kretsloppet, utdrifver en mindre 

 blodmängd än vid en på annat sätt framkallad förträngning af 

 kärlen möjligen hade varit fallet. I alla händelser framgår af 

 dessa bestämningar, att vid en kraftig kärlsammandragning ett 

 blodtryck af betydande höjd kan underhållas genom en ganska 

 obetydlig från hjertat utdrifven blodmängd. 



Efter qväfningens slut (per. 35) sjunker medelblodtrycket i 

 aorta till 136 och i carotis till 118 mm. Hg., samtidigt med att 

 den ur hjertat på tidsenheten utdrifna blodmängden tilltager: 

 kärlens sammandragning har i någon mån gifvit vika. 



Sedan stiger blodtrycket åter under period 36 och håller sig 

 under per. 36 — 42 temligen konstant; medeltrycket i aorta vexlar 

 mellan 137 och 153, i carotis mellan 117 och 133 mm. Hg. 

 Medelvärdena äro: 



