162 CEDERSTRÖM, OM EPHIPPIERNA HOS DAPHNIA PULEX. 



ett dylikt öfverhudslock, då något anträtt, ännu hängde qvar 

 också det fästadt vid sköldskalens bakre vinklar. Då jag seder- 

 mera varseblef en Daphnia, som bar sitt ephippie mer än vanligt 

 högt upplyftadt och ämnade derötVer uppgöra en teckning samt 

 i sådant afseende lade djuret på en glasskifva under mikroskopet 

 sågs snart den nydanade matrixhuden glida fram till ungefär 

 halfva sin längd under ephippiebladen, hvarvid ephippiets undre 

 bräddar vredos så, att då ephippiet förut haft ett horizontelt 

 läge mot djurets kropp höjdes nu dess bakre delar och sänktes 

 dess främre, så att ephippiets öfre brädd bildade en trubbig 

 vinkel mot det framglidande nya matrixskalet, hvarefter djuret tog 

 ett skutt och det gamla skalskelettet samt det derifrån lösgjorda 

 ephippiet och detsammas fordna epidermis lågo bakom det. 

 Ephippiets bakre undre bräddar hade nu således först släppt 

 sina fästen vid djurets sköldskal eller kropp, men derunder qvar- 

 hållits af någon sorts häfta mellan ephippiets främre delar och 

 der bakom varande partier af sköldskalen. Äfven dessa före- 

 teelser ådagalägga, att det i ephippiet befintliga ämnet måste 

 vara elastiskt och klibbande och att det vid nu omnämda fall 

 varit något segare vid den framtill belägna delen deraf; och i 

 allmänhet torde af hvad här angifvits framgå, att ephippiets af- 

 skiljande från djuret icke alltid försiggår på ett och samma sätt. 

 An åtskiljes det före skalafkastningen, sedan den täckande öfver- 

 hudshinnan lossnat, än lösgöres det vid skalafkastandet, då ibland 

 ännu betäckt af den gamla öfverhudshinnan, ibland åter, sedan 

 denna blifvit i mer eller mindre mån ansväld och förstäld. 



