220 NATHORST, OM DEN GRÖNLÄNDSKA VEGETATIONENS HISTORIA. 



Oaktadt Warmings tauke var en annan, har sålunda samma 

 inkorrekta uttryck för hans mening framkommit på tre olika 

 språk, i tre olika uppsatser, skrifna vid olika tider. ') Detta 

 må vara Warmings ensak, men då han nu förnekar, att han i 

 den tyska uppsatsen har talat om hufvud massan af landets 

 vegetation, är detta, såsom af ofvanstående citat framgår, icke 

 med sanningen öfverensstäramande, och det ådagalägger blott, att 

 Warming ej gifvit sig tid att taga reda på sina egna uttalanden. 

 Att han flerestädes tillskrifvit mig yttranden, som jag aldrig 

 haft, har redan förut påvisats. I det sista stycket af den tyska 

 uppsatsen finna vi visserligen i denna sak, liksom äfven i fråga 

 om gränslinien mellan den europeiska och amerikanska floran, ett 

 mycket försigtigare uttalande, men det af mig citerade är med 

 spärrad stil framhållet af Warming sjelf och finnes just på det 

 ställe i hans afhandling, der föreliggande fråga särskildt behandlas. 

 Det är onekligen beqvämt att uttala sig på två olika sätt, ty 

 huru det än går, kan man säga sig hafva fått rätt, men det vore 

 väl rigtigare att öppet erkänna, att man ändrat sin åsigt. Nu 

 har jag naturligtvis antagit, att det af Warming särskildt fram- 

 hållna stycket innehöll hans verkliga mening, detta så mycket 

 mera, som det öfverensstämmer med hans yttrande i den danska 

 uppsatsen (och äfven i den franska). 



I fråga om växternas förekomst i Grönland under istiden 

 utgår Warming nu från följande antagande: »der var isfrit Land 

 fra Sydspitsen af Grönland og op til idetmindste 74' n. Br. paa 

 Vestkysten og paa Östkysten». Ja, gällde det blott att komma 

 med kategoriska påståenden, så kunde jag härpå i enlighet med 

 min uppfattning endast svara nej och dermed förklara saken åt- 

 gjord. Frågan är dock vigtigare än hvem af oss, som får 

 rätt, det gäller att söka utröna hvad som är rätt, och detta 

 kan icke afgöras så lätt, som Warming synes tro. 



Beträffande området Disco, Nugsuakhalfön och Svartenhuks- 

 halfön har K. J. V. Steenstrup ådagalagt, att denna del af 

 Grönland åtminstone till en höjd af 1,200 — 1,300 meter var 



') Se antikritiken sid. 2G5. 



