230 NATHORST, OM DEN GRÖNLÄNDSKA VEGETATIONENS HISTORIA. 



härdigast, mest utbredda och utrustade med bästa spridnings- 

 förmåga, skulle anlända först, alldeles såsom en fågel med stor 

 utbredning och kraftig flygförmåga har större utsigt att nå ett 

 annat land än en mindre allmän fågel, hvars flygförmåga är klen. 

 Den förra kan redan under normala förhållanden komma dit, den 

 senare blott undantagsvis. Warmings anmärkningslusta drifver 

 honom i samband härmed att lika obefogadt söka kritisera hvad 

 jag 1883 yttrat i mitt arbete om Spetsbergens kärlväxter i samma 

 sak. Jag förstår för öfrigt ej hvad detta har med Grönlands 

 vegetation att skaffa. 



Mot mitt ådagaläggande deraf, att inlandsisen begränsar det 

 amerikanska elementet i Sydgrönlands nutida vegetation säger 

 Warming, att »ogsaa dette er naturligvis urigtigt, for saa vidt 

 som det er ensidigt». På hvad sätt bevisar nu Warming 

 detta? »At Inlandsisen . . . spiller en Rolle ved de floristiske 

 Graenser i Öst, saaledes som Nathorst siger, betvivler jeg heller 

 ikke, men det er selvfölgelig ikke Isen fortrinsvis, der ssetter 

 en Grsense, lige saa lidt som anden Steds Havet, men den Om- 

 staendighed, at der ingen Vandringsmidler findes över den 

 eller förbi den netop paa det paagjeeldende Sted.» Ja, då man 

 talar om en gräns af ett eller annat slag, som hindrar väx- 

 ternas utbredning, så menar man naturligtvis, att deras spridnings- 

 medel här ej räcka till. Hvad Warmings upplysning skall 

 tjena till, är mig derföre obegripligt, och ej har han dermed i 

 ringaste mån kunnat ådagalägga, att mitt påstående var »urig- 

 tigt», tvärtom. 



Vi komma nu till frågan om den forna landförbindelsen 

 mellan Grönland och Europa. I sina föregående arbeten hade 

 Warming origtigt antagit, att förbindelsen — om den egt rum — 

 skulle beträfl"at Grönland söder om 66° n. br., hvilken origtighet 

 jag i mitt förra arbete med hänvisning till den åtföljande kartan 

 påpekat. Vidare hade WarminG anfört åtskilliga geologiska 

 förhållanden, som enligt hans mening skulle utgöra geologiska 

 bevis mot den fordna landförbindelsen. Att dessa förhållanden 

 icke kunde utgöra något bevis för hans åsigt, har jag lika- 



