300 HAGSTRÖM, OM KROPPARS LEDNINGSFÖRMÅGA FÖR VÄRME. 



och ligga därföre i det närmaste på lika afstånd från medel- 

 värdet inom perioden. Differensen mellan två ordinator till pa- 

 rabeln blir därföre i det allra närmaste lika med differensen 

 mellan motsvarande ordinator till kordan; och differenserna 

 skulle bli exakt lika, om kurvan af de observerade värdena vore 

 en sinusoid. Som nu kordan är parallel med parabelns tangent 



i den punkt, hvars abscissa är ' ^ ^'- , ^) så böra de ur skal- 

 delarne beräknade värdena på a multipliceras med reduktions- 

 faktorn 



o. + cr„ 



A + 2B ^^^ , 



för att bli lika med det värde på «', som skulle härledts ur de 

 till grader reducerade galvanometerutslagen. 



Det resonnemang, vi här utfört för en parabolisk formel 

 (5), låter icke tillämpa sig på tredjegradens formler sådana som 

 (1) och (2) i det föregående. Det kan emellertid för detta fall 

 lätt bevisas, att differensen mellan tvenne ordinator till kurvan 

 på lika afstånd från seriens medelordinata och differensen mel- 

 lan motsvarande ordinator till kordan skilja sig på en kvantitet 

 hvars max. är 0,09 6 I^ (g^ — giY^ där i> betecknar faktorn till 

 ff^ i formlerna (1) eller (2) och y, — 9i såsom nyss amplituden 

 inom serien. Denna skilnad uppgår i (1), där D är störst, för 

 100 skaldelars amplitud till mindre än 0!ooi samt för 200 skal- 

 delars amplitud till mindre än 0°oi. Det fel, som begås, om 

 båge och körda identifieras, är sålunda för serier med så små 

 amplituder som 200 skaldelar utan betydelse. Nu sammanfaller 

 visserligen icke kordans lutning med tangentens, som svarar mot 

 raedelordinatan, men skilnaden mellan trigometriska tangenterna 

 för lutningarne uppgår endast till 



eller i (1) för 100 skaldelar till 0,oooo2 2. 



') Denna sats, liksom den föregående om differenserna mellaa parabelns och 

 kordans ordinator, är lätt att uppvisa såsom allmängiltig för parabeln. 



