388 HAGSTRÖM, OM KROPPARS LEDNINGSFÖRMÅGA FÖR VÄRME. II. 



Ur ekvationerna (41) erhålles slutligen 



f^oo = n — ^y = —0.00222, 



hvaraf, om 2y sättes = O.0047, liksom vid försöken enligt Ång- 

 ströms metod 1), 



Tj = — 0.00175. 



Den jämförelse mellan Ängströms och Neumanns metoder, 

 som jag härmed afslutar, har i den teoretiska grundläggningen 

 gått ut på att uppvisa en generell Solution till differentialekva- 

 tionen för det variabla temperaturtillståndet i en jämntjock 

 stång, hvilken Solution funnit tillämpning för båda metoderna, 

 därigenom att konstantbestämningen i densamma kunnat- ske i 

 öfverensstämmelse med de för hvardera metoden egendomliga 

 sidovilkoren. Af den teoretiska utvecklingen har vidare fram- 

 gått, hvilka vilkor observationerna böra uppfylla, för att de ex- 

 perimentelt funna serierna skola kunna identifieras med de teo- 

 retiska serie-utvecklingarne. 



De anförda experimentella undersökningarne hafva omfattat 

 3 försök enligt Ångströms metod och 4 enligt Neumanns. 

 Slutresultaten sammanfattas i tabellen å nästa sida. 



Försöken enligt Ångströms metod hafva utförts dels på en 

 stång af svensk (Fahlu-)koppar, samma stång som utgjort före- 

 mål för Ångströms egna undersökningar, dels på en stång, af 

 engelsk koppar. För den svenska kopparn har erhållits ett 

 värde på inre ledningsförmågan, som vid 0° är 2^/2 gång så 

 stort som för den engelska kopparn, under det att temperatur- 

 koefficienterna för samma kvantitet ha olika tecken vid de olika 

 slagen koppar. 



Försöken enligt Neumanns metod hafva utförts på två 

 ringar af engelsk koppar, af hvilka den ena var böjd af ett 

 stycke af samma stång som vid försök 2 enligt Ångströms 

 metod. De båda metoderna, använda på samma material, hafva 

 lemnat värden på ä;, som på 2 % skilja sig från hvarandra. 



') Jfr noten pag. 304. 



