406 HECTOR, OM DERIVAT AF SVAFVELURINÄMTsEN. III. 



Försättes en lösning af svafvelurinärane med salpetei'syra 

 samt cierefter med en för disulfidbildning beräknad mängd väte- 

 superoxid och får lösningen stå utan att uppvärmas, utfaller 

 såsom L. Storch') har visat, disulfidnitrat, resp. oxalat i vackra, 

 hvita kristaller. Nitratet är dock högst obeständigt och kan 

 endast förvaras på sin höjd 2- — 3 timmar i vakuum öfver svafvel- 

 syra utan att sönderdelas. Oxalatet är beständigare. I vatten- 

 lösning kan det uppvärmas till 60 — 65°, men då sönderdelas det 

 under svafvelafskilning. Den fria disulfiden har han ej lyckats 

 framställa. 



II. Rodauamoniiim och vätesiiperoxid. 



För jemförelsens skull gjorde jag ett försök för att se, huru 

 rodanamonium förhåller sig vid behandling med vätesuperoxid. 

 2 gr. rodanamonium löstes i vatten, lösningen försattes med 

 klorvätesyra och, sedan den uppkokats, med 30 gr. (= 1 mol.) 

 vätesuperoxid, h varvid den färgades rödaktig samt afskilde genast 

 en rödgul fällning, som frånfiltrerades. Under kokningen bortgingo 

 skarpa, i näsa och ögon stinkande ångor af rodanväte. Filtratet 

 kokades ånyo, hvarvid en mindre ny gul fällning erhölls, som 

 frånfiltrerades. Derefter kokades filtratet ånyo omkring 15 mi- 

 nuter; härvid erhölls ingen fällning. Nu tillsattes 15 gr. väte- 

 superoxid, hvarvid ånyo en gul fällning erhölls i likhet med den 

 förra; denna frånfiltrerades. Filtratet hade nu mistat sin röd- 

 aktiga färg. Då vätskan vid förnyad uppkokning förblef klar, 

 tillsattes ånyo 15 gr. vätesuperoxid. Härvid färgades lösningen 

 endast öfvergående rödaktig, men ingen fällning erhölls mera. Nu 

 afdunstades lösningen, men leranade endast salmiak till återstod. 



Den rödgula fällningen utgjordes, såsom var att vänta, af 

 pseudosvafvelcyan 



HS-(CN)3<^, 



bildad enligt eqvationen 

 •) 1. c. 



