ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖUHANDLINGAE, 1891, N:0 6. 409 



b. 1 sur lösning. 

 Allylformamidindisulfld, 



I ^NH 



S— C 



yNH 



NHC3H5 



För att erhålla denna förening löstes tiosinamin i vatten, lös- 

 ningen försattes med svafvelsyra samt kokades derpå med en 

 beräknad mängd vätesuperoxid. Endast en mycket obetydlig 

 fällning af svafvel uppstod. Sedan denna frånfiltrerats och vät- 

 skan fått svalna, försattes den med barytvatten i öfverskott för 

 att utfälla den tillsatta svafvelsyran, den öfverflödiga baryten 

 utfäldes med kolsyra, hvarefter filtratet afdunstas till större delen. 

 Fick det derpå afsvalna, utföll en tjockflytande sirup. Den 

 ofvanstående lösningen afhäldes och sirupen kokades en längre 

 tid på vattenbad. Torkad, är den nästan färglös, i värme 

 tjockflytande, men stelnar i exsiccator till en fast, glasliknande 

 massa. Vid analys af denna, framstäld i olika beredningar, er- 

 höllos följande procenttal: 





Ber. f. CgH,, 



,N,S,: 



Ber. 



f. C,H„N, 



,s. 



i + H^O: 



I. 



Funnet: 

 II. 



III. 



H 



6.09 







6.45 







6.81 



7.08 



6.3 1 



C 



41.74 







38.7 1 







40.07 



41.84 



39.18 



N 



24.35 







22.5 8 







— 







21.40 



S 



27.83 



^ 





25.8 1 







' — 



— 



26.17 



Analyserna under III äro gjorda på samma beredning. Af 

 dessa tyckes framgå, att disultiden håller en mol. vatten, som 

 ej bortgår vid 100°. 



Disulfiden är en stark, tvåsyrig bas. Den löser sig lätt i 

 kokande vatten, är deremot temligen svårlöslig i kallt. Lösningen 

 blånar rödt lackumspapper. Den är löslig i alkohol, dock ej så 

 mycket som i vatten, men kan utfällas ur lösningen med eter, 



